ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/5207/21	Головуючий у 1-й інстанції Братасюк В.М. 	
Провадження № 22-ц/817/205/22 	Доповідач - Бершадська Г.В.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2022 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Бершадська Г.В. 
суддів -  Гірський Б. О., Хома М. В., 
з участю секретаря - Панькевич Т.І. 
представника апелянта Кучмія М.Я.
та ОСОБА_1 

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Тернопільський радіозавод "Оріон" на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 листопада 2021 року (ухвалене суддею Братасюком В.М., дата складення повного тексту не зазначена) у справі №607/520721 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Тернопільський радіозавод" Оріон" про стягнення грошової винагороди, -

                                       ВСТАНОВИВ:
У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд із вказаним позовом, в якому просила стягнути з акціонерного товариства “Тернопільський радіозавод “Оріон” (далі — АТ ТРЗ “Оріон”) грошову винагороду за вислугу років за 2017-2018 роки у загальному розмірі 12 714 грн.
Позов обґрунтовано тим, що з 17 червня 1997 року по 1 серпня 2019 року ОСОБА_1 працювала у відповідача. 
Згідно умов колективного договору, укладеного між правлінням ПАТ “ТРЗ “Оріон” і профспілковим комітетом ПАТ “ТРЗ “Оріон” на 2016-2020 роки, передбачено щорічну виплату працівникам винагороди за вислугу років. Така винагорода їй була нарахована за 2017 рік у розмірі 6 222 грн. та за 2018 рік у розмірі 6 492 грн.
У жовтні 2018 року фонд державного майна продав підприємство ПАТ “ТРЗ “Оріон” у приватну власність. Новим керівництвом в особі голови правління АТ “ТРЗ “Оріон” Козіброди Я.І. було видано наказ про скасування винагороди за вислугу років за період роботи 2017-2018 роки. На виконання цього наказу бухгалтерією проведено перерахунок заробітної плати позивачки та проведено відрахування грошової винагороди за вислугу років за 2017, 2018 роки в розмірі 12714 грн.
Таке відрахування позивачка вважає незаконними, оскільки положення колективного договору діють безпосередньо і є обов`язковими для виконання сторонами. 
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 3 листопада 2021 року позов задоволено.
Стягнуто з АТ ТРЗ “Оріон” в користь ОСОБА_1 12 714 грн. грошової винагороди за вислугу років.
Стягнуто з АТ ТРЗ “Оріон” в дохід державного бюджету судовий збір у сумі 908 грн.
В апеляційній скарзі АТ ТРЗ “Оріон” просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. Вказує, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, суд неповно з`ясував фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним у справі доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому розгляду справи. Судом не враховано наступні обставини: 
1) новим керівництвом товариства у квітні 2019 року проведено перевірку нарахування премій, надбавок та окладів працівникам заводу, за результатами якої встановлено безпідставне нарахування, в тому числі позивачці, одноразової винагороди за вислугу років за 2017-2018 роки, а тому за погодженням з Наглядовою радою Товариства така надбавка була скасована на підставі Акту перевірки №1 від 24.04.2019 року та наказу №15 від 24.04.2019 року;
2) фінансові показники товариства у 2017-2018 роках у виробничій сфері виконано лише на 15%, а по реалізації продукції — на 21 %, тому підстав для застосування коефіцієнта нарахування винагороди, про яку зазначає позивач, не було; у фінансовому плані та плановому фонді заробітної плати на 2017 та 2018 роки не було передбачено виплат на винагороду за вислугу років;
3) жодного наказу щодо нарахування та виплати винагороди за вислугу років на підприємстві не видавалося, розрахунки не проводилися;
4) суд не врахував та не надав належної оцінки висновку судово-економічної експертизи №01/0421 від 31.05.2021 року;
5) суд не надав жодної оцінки показам свідків, зокрема, головного бухгалтера ОСОБА_2 , яка пояснила, що не було жодних розпорядчих документів щодо нарахування цієї винагороди, заборгованість по винагороді за вислугу років була сформована лише тоді, коли стало відомо про те, що контрольний пакет акцій буде продано. 
Крім цього, суд невірно застосував норми матеріального права, зокрема, ч.4 ст. 97 КЗпП України, ст. 22 Закону України “Про оплату праці”, а також не врахував правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 01.10.2018 року у справі №487/6105/16-ц.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що винагорода за вислугу років нарахована їй відповідно до умов колективного договору і включена в заборгованість по заробітній платі. Наказ голови правління №15 про скасування грошової винагороди прийнято без погодження профспілкового комітету, що суперечить ст. 247 КЗпП України. Грошова винагорода за вислугу років — це надбавка, яка не залежить від результатів діяльності товариства, а пов`язана лише із стажем роботи. Рішення суду вважає законним та обґрунтованим, у задоволенні апеляційної скарги просить відмовити.
Заслухавши пояснення представника АТ “ТРЗ “Оріон” - адвоката Кучмія М.Я., який підтримав доводи апеляційної скарги, позивачку ОСОБА_1 , яка вважає рішення суду законним та обґрунтованим і просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 17 червня 1997 року наказом №32 від 12.06.1997 року прийнята на роботу у Державне підприємство “Тернопільський радіозаод “Оріон”, яке згодом переіменовано у ВАТ “Тернопільський радіозавод “Оріон”, а з 14.05.2018 року — ПАТ “Тернопільський радіозавод “Оріон”.
Наказом №140 від 01.08.2019 року ОСОБА_1 звільнена з роботи за п.1 ст. 40 КЗпП України.
Як вбачається з розрахункового листа за жовтень 2018 року, позивачці нараховано надбавку за вислугу років у розмірі 6 222 грн., а також у січні 2019 року нараховано надбавку за вислугу років у розмірі 6492 грн.
Вказані кошти не були виплачені.
9 листопада 2018 року державний пакет акцій АТ “ТЗР “Оріон” у розмірі 96, 1290 % статутного капіталу було продано Фондом державного майна України товариству з обмеженою відповідальністю “Самбірський радіозавод “Сигнал”, у зв`язку з чим відбулась зміна керівництва АТ “ТЗР “Оріон”.
Наказом голови правління АТ “Тернопільський радіозавод “Оріон” №15 від 24 квітня 2019 року скасовано нарахування винагороди за вислугу років за 2017-2018 роки на підставі Акту №1 від 24 квітня 2019 року, складеного за результатами перевірки щодо нарахування винагороди за вислугу років за 2017-2018 роки.
Із змісту Акту від 24 квітня 2019 року, складеного за результатами проведення перевірки щодо нарахування винагороди за вислугу років, вбачається, що упродовж 2017-2018 років виробнича діяльність АТ “ТРЗ “Оріон” проводилася частково з метою забезпечення виконання невідкладних робіт, пов`язаних з життєдіяльністю заводу. Було видано ряд наказів керівника товариства про припинення роботи у зв`язку з незавантаженістю виробництва. Фінансові показники товариства у 2017-2018 роках у виробничій сфері по виконанню плану по випуску продукції виконано на 15%, по реалізації продукції — на 21%. З врахуванням наведеного комісія прийшла до висновку, що не було підстав для застосування коефіцієнта нарахування винагороди за вислугу років, розрахунки нарахованих сум по винагороді зроблено з суттєвими помилками; враховуючи, що фактичну зайнятість працівників у 2017-2018 роках відображено некоректно з помилками, тому одноразова винагорода за вислугу років за 2017-2018 роки підлягає відміні та перерахунку, а її виплату провести при наявності зароблених коштів. Крім цього, комісією встановлено, що будь-яких наказів керівництва заводу щодо нарахування та виплати винагороди за вислугу років не було видано, а тому у працівників бухгалтерського відділу не було жодних підстав проводити ці нарахування і включати вказану суму у заборгованість із заробітної плати.
Як вбачається з наказів голови Правління ПАТ “ТРЗ “Оріон” №56 від 29 грудня 2016 року, № 4 від 02 лютого 2017 року, № 10 від 27 лютого 2017 року, №14 від 3 квітня 2018 року, №17 від 28 квітня 2017 року, №26 від 31 травня 2017 року, №30 від 3 липня 2017 року, №32 від 1 серпня 2017 року, №36 від 31 серпня 2017 року, №41 від 29 жовтня 2017 року, виробнича діяльність у 2017 році проводилася частково. 
Аналогічно, частково, з метою забезпечення виконання невідкладних робіт, пов`язаних з життєдіяльністю заводу, проводилася робота і упродовж 2018 року. Даний факт підтверджують накази керівника товариства про припинення роботи у зв`язку з не завантаженістю виробництва (накази:№3 від 18 січня 2018р., №7 від 01 лютого 2018р., №19 від 29 березня 2018р., №22 від 27 квітня 2018р., №27 від 29 травня 2018р., №33 від 27 червня 2018р., №37 від 31 липня 2018р., №40 від 03 вересня 2018., №49 від 01 жовтня 2018р №54 від 31 жовтня 2019р., №59 від 30 листопада 2018р., №65 від 28 грудня 2018 р.
З врахуванням вказаних наказів ОСОБА_1 у 2017 році фактично відпрацювала 156 робочих днів (при плановому фонді робочого часу 249 робочих днів), тобто процент зайнятості працівника складає 62%. У 2018 році такий процент складає 54% (відпрацьовано 135 робочих днів із 250). 
В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник відповідача не заперечив наведеного розрахунку та підтвердив правильність обліку робочого часу та процент зайнятості ОСОБА_1 у 2017-2018 роках.
Як вбачається з розрахункового листа за квітень 2019 року, позивачці проведено відрахування надбавки за вислугу років у розмірі 6 222 грн. та 6492 грн.
Згідно листа Управління Держпраці у Тернопільській області від 05.07.2019 року №2317/01-05-4.3/19, накази від 24 квітня 2019 року №15 “Про скасування нарахованої винагороди за вислугу років” та №16 “Про скасування встановлених надбавок до посадових окладів” підписані одноосібно головою правління ОСОБА_3 без погодження профспілкового комітету АТ “Тернопільський радіозавод “Оріон”, що суперечить вимогам ст. 247 КЗпП України. Крім цього, відрахування із заробітної плати працівників проведено з порушенням ст.ст. 128, 136 КЗпП України.
Згідно висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 31 травня 2021 року № 01/0421, винагорода за вислугу років ОСОБА_1 за 2017-2018 роки не підлягає нарахуванню. До такого висновку експерт прийшла з врахуванням того, що експерту не надані розрахунки винагороди за вислугу років та розпорядчі документи щодо її нарахування. В розрахунковому листі працівника не наведена інформація щодо періодів, за які проведено вид нарахування “вислуга” у жовтні 2018 року в сумі 6222, 00 грн. та у січні 2019 року в сумі 6492, 00 грн. Експерт врахувала, що згідно листа АТ “ТРЗ “Оріон” у товаристві відсутні розрахунки винагороди за вислугу років працівника ОСОБА_1 за 2017-2018 роки та товариством не видавались розпорядчі документи щодо нарахування вказаної виплати.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожна особа має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору (стаття 21 Закону України «Про оплату праці»).
Згідно ст.ст.1, 2 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Структуру заробітної плати складають:
-Основна заробітна плата. Це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.
-Додаткова заробітна плата. Це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.
-Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Згідно п.2.3 «Інструкції зі статистики заробітної плати», затвердженої а Наказом Держкомстату України №5 від 13 січня 2004 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за №114/8713 інші заохочувальні та компенсаційні виплати включають винагороди та премії, які мають одноразовий характер, компенсаційні та інші грошові й матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
До них належать винагороди та заохочення, що здійснюються раз на рік або мають одноразовий характер. Зокрема, винагороди за підсумками роботи за рік, щорічні винагороди за вислугу років (стаж роботи).
Із викладеного випливає, що щорічні винагороди за вислугу років є заохочувальною виплатою.
Відповідно до ст.15 Закону України «Про оплату праці» форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами.
Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються з урахуванням вимог, передбачених частиною першою цієї статті.
Оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці.
В свою чергу договірне регулювання оплати праці працівників підприємств здійснюється на основі системи угод, що укладаються на державному (генеральна угода), галузевому (галузева угода), регіональному (регіональна угода) та виробничому (колективний договір) рівнях відповідно до Закону України «Про колективні договори і угоди».
У колективному договорі можуть встановлюватись форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат.
Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України “Про колективні договори і угоди”, умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали.
Згідно п.4.1.17 Колективного договору ПАТ «ТРЗ «Оріон» на 2016-2020 роки правління зобов`язується проводити щорічну виплату винагороди за вислугу років працівникам підприємства згідно з Положенням «Про виплату винагороди за вислугу років працівникам ПАТ «Тернопільський радіозавод «Оріон», що є Додатком № 22 до Колективного договору підприємства (далі – Положення №22).
Вказане Положення №22 направлене на стимулювання та підвищення матеріальної зацікавленості працівників, зменшення плинності кадрів та збереження кваліфікованих спеціалістів на підприємстві.
Згідно п.п.1.1, 1.2 Положення №22 правовою базою для стимулювання працівників є КЗпП України, Закон України «Про оплату праці» та інші нормативні документи. Виплата винагороди за минулий рік проводиться в 1-му кварталі поточного року.
Згідно п.2.1 Положення №22 одноразова винагорода за вислугу років виплачується всім працівникам підприємства від тарифної ставки, посадового окладу за фактично відпрацьований час з врахуванням коефіцієнтів, наведених у таблицях №1 та №2. 
Таким чином, ця надбавка не залежить від результатів трудової діяльності працівника чи результатів фінансової діяльності товариства, а взаємопов`язана із стажем роботи у відповідача.
Окремої процедури скасування цієї надбавки Положення не містить.
Однак, згідно п.3.5 Положення №22 винагорода за вислугу років не виплачується особам, звільненим протягом року за власним бажанням, порушення трудової дисципліни або внаслідок притягнення до кримінальної відповідальності.
Згідно ч.3 ст.151 КЗпП України протягом строку дії дисциплінарного стягнення заходи заохочення до працівника не застосовуються.
Протягом періоду, за який позивачці нараховано надбавку за вислугу років (2017, 2018 р.р.), остання до дисциплінарної відповідальності не притягувалася.
Отже, ОСОБА_1 має право на отримання одноразової щорічної винагороди за вислугу років за 2017 та 2018 роки.
Разом з тим, при визначенні розміру цієї надбавки суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та прийшов до помилково висновку про наявність підстав для стягнення винагороди за вислугу років у визначеному позивачкою розмірі, що відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України є підставою для зміни судового рішення в цій частині.
Зокрема, суд не врахував, що відповідно до п.2.7 Положення про виплату винагороди за вислугу років (додаток №22 до Колективного договору), якщо працівник прийнятий на підприємство на неповний робочий день (неповний робочий тиждень), винагорода за вислугу років нараховується на тарифну ставку (посадовий оклад), встановлену з врахуванням робочого часу.
Враховуючи, що у 2017 -2018 роках ОСОБА_1 працювала неповний робочий тиждень, тому розрахунок суми винагороди за вислугу років повинен бути проведений із врахуванням фактично відпрацьованого робочого часу.
Проте, проведений позивачкою розрахунок суми винагороди, з яким погодився суд, зроблений без врахування робочого часу у 2017-2018 роках.
Представник відповідача подав до суду апеляційної інстанції розрахунок винагороди за вислугу років ОСОБА_1 за 2017-2018 роки з врахуванням пункту 2.7 Положення про виплату винагороди за вислугу років, тобто з врахуванням робочого часу у 2017-2018 роках. Такий розмір винагороди складає 4021, 40 грн. у 2017 році та 5 335, 25 грн. у 2018 році, а разом 9 356, 65 грн.
Позивачка проти такого розрахунку заперечила лише з тих міркувань, що пункт 2.7 Положення про виплату винагороди за вислугу років не підлягає застосуванню щодо неї, оскільки вона прийнята на роботу у 1997 році на повний робочий день та тиждень. Щодо самого розрахунку заперечень не висловила.
Доводи позивачки в цій частині колегія суддів оцінює критично, так як судом встановлено, що згідно наказів керівництва товариства у 2017-2018 роках товариство працювало на умовах неповного робочого часу, позивачка не заперечує, що фактично відпрацювала у 2017 році 62% робочого часу, у 2018 році — 54%, тобто відбулась зміна істотних умов праці, з якими позивачка погодилась і продовжувала працювати, хоча відповідно до ст.ст. 32, 36 КЗпП України вправі була розірвати трудовий договір. 
За таких обставин рішення слід змінити, зменшивши визначений судом першої інстанції розмір належної ОСОБА_1 одноразової винагороди за вислугу років за 2017-2018 роки з 12714 грн. до 9 356, 65 грн.
В решті рішення суду є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував при вирішенні справи обставини щодо фінансових показників товариства у 2017-2018 роках; відсутність виплат на винагороду за вислугу років у фінансовому плані плановому фонді заробітної плати на 2017 та 2018 роки ; відсутність наказів та розрахунків щодо нарахування та виплати винагороди за вислугу років; встановлення новим керівництвом товариства безпідставного нарахування такої надбавки та її скасування за погодженням з Наглядовою радою Товариства, колегія суддів оцінює критично, оскільки із змісту Колективного договору не вбачається, що виплата вказаної надбавки залежить від результатів виробничої діяльності та фінансових показників товариства. Крім цього, умови Колективного договору не передбачають можливості скасування керівництвом товариства в односторонньому порядку такої надбавки. Щодо відсутності наказів попереднього керівництва товариства про нарахування та виплату спірної надбавки колегія суддів зазначає, що дана обставина не має правового значення, оскільки надбавка позивачці виплачена не була, у даній справі встановлено передбачене чинним законодавством про працю та умовами Колективного договору право позивачки на отримання надбавки за вислугу років, а тому відсутність наказів керівництва товариства не свідчить про відсутність права ОСОБА_1 на отримання зазначеної винагороди.
Із цих же мотивів колегія суддів критично оцінює доводи апеляційної скарги про те, що суд не надав оцінки показанням свідків, зокрема головного бухгалтера ОСОБА_2 , яка пояснила, що не було жодних розпорядчих документів щодо нарахування цієї винагороди, заборгованість по винагороді за вислугу років була сформована лише тоді, коли стало відомо про те, що контрольний пакет акцій буде продано. Такі показання свідка не є доказом відсутності права позивачки на отримання надбавки за вислугу років. 
Щодо доводів апеляційної скарги про неврахування судом висновку економічної експертизи, якою встановлено, що винагорода за вислугу років ОСОБА_1 за 2017-2018 роки не підлягає нарахуванню, колегія суддів зазначає, що даний висновок експертизи не спростовує висновків суду про наявність права позивачки на отримання надбавки за вислугу років. Як вбачається із змісту цього висновку, на вирішення експертизи було поставлене таке питання: “Чи підлягає нарахуванню відповідно до вимог законодавства, положень Колективного договору, внутрішніх положень АТ “ТРЗ “Оріон” винагорода за вислугу років працівниці товариства ОСОБА_1 : за 2017 рік у жовтні 2018 року в сумі 6222, 00 грн., за 2018 рік у січні 2019 року в сумі 6492, 00 грн.”.
Експерт з економічної точки зору, врахувавши відсутність у товаристві наказів та розрахунків премії за вислугу років за 2018-2018 років, прийшла до висновку про те, що така винагорода не підлягає нарахуванню. 
Разом з тим, з аналізу п.1 ч.1 ст. 103 ЦПК України вбачається, що експертиза призначається, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.
Експертиза, за результатами якої складено висновок від 31 травня 2021 року №01/0421, проводилася на замовлення АТ “ТРЗ “Оріон”, і поставлене на її вирішення питання частково стосується знань у сфері права.
А тому висновок експертизи в частині знань у сфері права, зокрема, наявності в ОСОБА_1 права на отримання одноразової винагороди за вислугу років, колегія суддів оцінює критично .
Доводи апеляційної скарги про те, що суд невірно застосував норми матеріального права, зокрема, ч.4 ст. 97 КЗпП України, ст. 22 Закону України “Про оплату праці”, яким визначено, що суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами, колегія суддів також оцінює критично, оскільки вказані норми застосовані вірно, нове керівництво товариства не вправі було скасовувати в односторонньому порядку виплату винагороди, яка передбачена умовами Колективного договору.
При цьому колегія суддів також враховує, що зміст Акту №1, складеного за результатами перевірки щодо нарахування винагороди за вислугу років від 4 квітня 2019 року та на підставі якого було видано наказ про скасування позивачці надбавки за вислугу років, не містить висновку про відсутність правових підстав для такої виплати, а лише зводиться до того, що з врахуванням перерахованих в Акті обставин одноразова винагорода за вислугу років у 2017 та 2018 роках підлягає відміні та перерахунку, а виплату провести при наявності зароблених коштів.
Щодо доводів апеляційної скарги про неврахування правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 01.10.2018 року у справі №487/6105/16-ц, колегія суддів зазначає, що вказана правова позиція висловлена у справі з іншими обставинами та стосується надбавок “за інтенсивність” та “за високі досягнення у праці та професійну майстерність”; з врахуванням умов Колективного договору в цій справі були відсутні підстави виплачувати зазначені надбавки у визначеному позивачем розмірі.
Тому дана правова позиція не підлягає застосуванню, оскільки стосується інших обставин.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 389, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,
                               П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Тернопільський радіозавод "Оріон" — задовольнити частково.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 листопада 2021 року — змінити, зменшивши суму стягнення з 12714 грн. до 9356,65 грн.
Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає так як постановлена у малозначній справі.
       Повний текст постанови складено 16 травня 2022 року.

Головуюча: Бершадська Г.В.
Судді: Гірський Б.О.
                        Хома М.В.