Справа № 461/1809/21                        Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В. 
Провадження № 22-ц/811/4043/21                Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П. 
Провадження № 22-ц/811/4046/21
Категорія: 36 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
23 червня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі: 
                головуючої: Н. П. Крайник 
                                     суддів: О.М. Ванівського, О.Я. Мельничук 
                при секретарі: К.О. Ждан
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на рішення Галицького районного суду м. Львова від 27 вересня 2021 року та на додаткове рішення Галицького районного суду м. Львова від 06 жовтня 2021 року у справі за позовом  Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення,- 

                                       в с т а н о в и в: 

       05.03.2021 року Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 , в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просило стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача 21785,88 грн. заборгованості за послуги з централізованого опалення квартири АДРЕСА_1 за період з 01.10.2017 р. по 03.12.2020 р., 488,85 грн. - інфляційних втрат, 451,78 грн. - 3% річних, а також понесені судові витрати у справі. 
       Позовні вимоги обгрунтовувало тим, що відповідачі в період з 01.10.2017 р. по 03.12.2020 р. не оплачували послуги з централізованого опалення в добровільному порядку, внаслідок чого утворилася зазначена вище заборгованість. Позивач звертався до суду із заявами про видачу судових наказів щодо стягнення наявної заборгованості та 27.11.2018 р. і 26.03.2020 р. судом були видані судові накази про стягнення заборгованості, однак в подальшому, за заявами відповідачів судові накази були скасовані. 03.12.2020 р. відбулось відключення відповідачів від централізованого опалення. 
        Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення відмовлено.
       Оскаржуваним додатковим рішенням стягнуто з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13342,15 гривень.
       Рішення суду оскаржило        Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго».
       Вважає оскаржуване рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
       Апелянт зазначив, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що належним відповідачем у даній справі є лише ОСОБА_1 , як власник квартири АДРЕСА_1 , так як крім нього в квартирі зареєстровані  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 , які також є споживачами послуг з теплопостачання. Відмовляючи у задоволенні позову ЛМКП «Львівтеплоенерго», суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи містять докази, які засвідчують факт відключення квартири від мереж центрального теплопостачання та ненадання відповідачу послуг з постачання тепла. Зокрема копія акту від 05.10.2017 року підтверджує, що 05 жовтня 2017 року під наглядом балансоутримувача (власника) будинку і теплопостачального підприємства забезпечено у міжопалювальний період відключення квартири АДРЕСА_1 від мережі центрального опалення. Однак, суд першої інстанції не врахував, що акт від 05.10.2017 року про відключення квартири АДРЕСА_1 від мереж централізованого опалення, на який зіслався суд, не містить підпису та печатки ЛМКП «Львівтеплоенерго». Зазначає, що даний акт може встановлювати лише фат проведення відповідачами ремонтних робіт у квартирі, а не факт відключення квартири від мережі центрального опалення. Належним доказом відключення квартири відповідачів від мереж централізованого опалення вважає акт від 03.12.2021 року, який відповідає Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженому наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4.
       Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким позов задоволити.
               Додаткове рішення суду оскаржило Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго».
       Вважає додаткове рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
       Зазначає, що серед поданих представником відповідача доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу у даній справі, відсутній платіжний документ про сплату відповідачем 13 272,65 грн судових витрат. Представником позивача вказано лише перелік наданих адвокатом послуг без уточнення часу, який був затрачений на їх виконання. Вважає, що розмір витрат адвоката є необґрунтованим та не відповідає принципу розумності.
       Просить додаткове рішення суду скасувати.
       У засіданні суду апеляційної інстанції представник ЛМКП «Львівтеплоенерго» - Лозинська О.А. скаргу підтримала з підстав, наведених у ній, просила скару задоволити.
       Відповідач ОСОБА_1  та його представник ОСОБА_5  проти скарги заперечили.
       Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.        
       Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Згідно положень ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
       У пункті 6 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
       Тобто, у разі коли житлове приміщення належить одній особі на праві приватної власності, а інші особи мають тільки право користування, то належним відповідачем за даним позовом є власник житлового приміщення.
       Права та обов`язки виконавця комунальної послуги та споживача визначені зазначеним вище Законом.
       Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкових територій.
       Пунктом 4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що виконавцями послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності визначено суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії. 
       Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний сплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. 
       Відповідно до  ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
       Питання відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання житлових будинків регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2007 року № 1268), Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4
       Згідно з пунктами 24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.
       Згідно з пунктом 26 Правил відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплопостачання» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки, державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.
       Постановою Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2007 року № 1268 до Порядку було внесено зміни, а саме, передбачено, що відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води в окремих квартирах багатоквартирних будинків з ініціативи окремих споживачів не може бути здійснено, а відключення багатоквартирних будинків в цілому здійснюється з ініціативи усіх споживачів.
       Згідно з пунктом 1.2 Порядку (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) для реалізації права споживачів на відмову від отримання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади створює своїм рішенням постійно діючу міжвідомчу комісію для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, призначає голову та затверджує її склад, затверджує положення про роботу комісії.
       Відповідно до пунктів 2.1-2.2.2 Порядку для вирішення питання відключення житлового будинку (будинків) від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен (повинні) звернутися до комісії з письмовою заявою про відключення від мереж центрального опалення і гарячого водопостачання, в якій зазначає причини відключення. До заяви додається копія протоколу загальних зборів мешканців будинку щодо створення ініціативної групи з вирішення питання відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води та прийняття рішення про влаштування у будинку системи індивідуального або автономного опалення. Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку.
       У пунктах 2.3-2.7 Порядку визначено, що отримання технічних умов може виконуватись безпосередньо заявником або відповідно до договору проектною чи проектно-монтажною організацією. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником.
       Проект також узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж. Відключення приміщень від внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення та постачання гарячої води виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води та власника, наймача (орендаря) квартири (нежитлового приміщення) або уповноваженої ними особи. Роботи з відключення будинку від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання виконуються у міжопалювальний період. По закінченні робіт складається акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води (додаток 4) і в десятиденний термін подається заявником до комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.
       Згідно з пунктом 2.6 Порядку, по закінченню робіт складається акт про відключення квартири від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання і в десятиденний термін подається заявником до постійно діючої міжвідомчої комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні комісії сторони переглядають умови договору про надання населенню послуг з централізованого теплопостачання.
       У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 529/613/17-ц зроблено висновок, що відповідно до частини першої статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Тлумачення як положень частини першої статті 714, так і інших норм глави 54 ЦК дозволяє стверджувати, що по своїй суті договір, на підставі якого відбувається постачання теплової енергії споживачу, є видом договору купівлі-продажу. Такий же висновок можливо зробити й при тлумаченні норм, закріплених в Законі України «Про теплопостачання» (в редакції, чинній на час виникнення боргу). У тексті Закону України «Про теплопостачання» (в редакції, чинній на час виникнення боргу) неодноразово вживається словосполучення «договір купівлі-продажу» (зокрема: стаття 1, частина четверта статті 19, частина перша статті 25, пункти 6, 7, 8 частини першої статті 31).
       У постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі №1706цс15 зазначено, що відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення. Порядком відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затверджених наказом Міністерство будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 установлено, що таке відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади.
       Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада2007 року № 169 було внесено зміни, які унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише будинку в цілому. 
       У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 липня 2020 року в справі № 554/946/18 (провадження № 61-44416св18) зроблено висновок, що єдиною законною підставою для відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення є відповідний акт постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води. Інших підстав чинним законодавством України не передбачено.
       Встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
       Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки ЛМКП «Львівтеплоенерго» №1 від 14.02.2020 р. відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 зареєстровані у квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
       Виконавцем послуг з централізованого теплопостачання об`єкта за адресою АДРЕСА_2 є ЛМКП «Львівтеплоенерго», що підтверджується Актами про включення системи теплопостачання від 22.10.2014 року, 09.10.2015 року, 10.10.2017 року та 22.10.2018 року.
       Згідно наданого ЛМКП «Львівтеплоенерго» розрахунку заборгованості з теплопостачання квартири АДРЕСА_1 за період з 01.10.2017 року по 03.12.2020 року розмір такої становить 21785,88 грн. 
       Матеріалами справи встановлено що рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 991 від 01.11.2016 року «Про надання дозволу на відключення від мережі центрального опалення і влаштування індивідуальних систем опалення у квартирах АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_1 » власникам надано дозвіл на відключення зазначених квартир від мережі центрального опалення і влаштування індивідуальних систем опалення з ліквідацією існуючого стояка. Співвласники квартир АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 мали виконати роботи з відключення їхніх квартир від системи центрального опалення та встановити індивідуальні системи опалення. 
       05 жовтня 2017 року під наглядом балансоутримувача (власника) будинку і теплопостачального підприємства забезпечено у міжопалювальний період відключення квартири АДРЕСА_1 від мережі центрального опалення, про що складено відповідний акт.
       З матеріалів справи, пояснень сторін та показів свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 встановлено, що власник квартири АДРЕСА_1 - ОСОБА_1 відключив квартиру від централізованого опалення 05.10.2017 року.
       Відмовляючи у задоволенні позову ЛМКП «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 , суд першої інстанції виходив з того, що такі є неналежними відповідачами у справі, оскільки не є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , а лише в такій зареєстровані, що не свідчить про їх фактичне проживання у зазначеному житловому приміщенні.
       З таким висновком колегія суддів погоджується повністю, оскільки належним відповідачем за даним позовом є власник квартири АДРЕСА_1 - ОСОБА_1 , якому рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 991 від 01.11.2016 року «Про надання дозволу на відключення від мережі центрального опалення і влаштування індивідуальних систем опалення у квартирах АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_1 » надано дозвіл на відключення квартири від мережі центрального опалення.
       Крім того, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ЛМКП «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 , оскільки матеріалами справи підтверджується неподання позивачем в період з 01.10.2017 року по 03.12.2020 року до квартири АДРЕСА_1 теплової енергії, оскільки мережі центрального теплопостачання в квартирі було демонтовано, що підтверджується Актом від 05 жовтня 2017 року. Договору про надання послуг з постачання теплової енергії між сторонами укладено не було.
       Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. 
       Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
       Частиною 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
       Відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
       Згідно ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 
               Частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
       Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.
       Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
       Судом встановлено, що між відповідачем ОСОБА_1 та адвокатом Морочинським Андрієм Миколайовичем укладено договір про надання правової допомоги №240421/1 від 24.04.2021 року, предметом якого є надання клієнту правничої допомоги у даній цивільній справі №461/1809/21.
       Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг від 02.10.2021 року, згідно договору, вартість послуг, наданих адвокатом становить 13342,15 гривень. 
       З наведених мотивів, колегія суддів погоджується з розміром витрат на правничу допомогу, яка стягнута судом в користь ОСОБА_1 оскаржуваним додатковим рішенням, оскільки розмір такої визначений з урахуванням доводів сторін на обґрунтування розміру витрат на правову допомогу, складності справи, часу, затраченого адвокатом, та обсягу наданих ним послуг.
Доводи апеляційної скарги про відсутність у матеріалах справи платіжного документу про сплату відповідачем 13 272,65 грн зазначених судових витрат не беруться колегією суддів до уваги, оскільки згідно висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. 
       Доводи скарги правильних висновків суду не спростовують, підстав для скасування рішення та додаткового рішення колегія суддів суду не вбачає.     
       Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -
  п о с т а н о в и в:   

       Апеляційну скаргу Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на рішення Галицького районного суду м. Львова від 27 вересня 2021 року та на додаткове рішення Галицького районного суду м. Львова від 06 жовтня 2021 року залишити без задоволення.
       Рішення Галицького районного суду м. Львова від 27 вересня 2021 року та додаткове рішення Галицького районного суду м. Львова від 06 жовтня 2021 року залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, у касаційному порядку оскарженню не підлягає відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
       Повний текст постанови складено 27 червня 2022 року.

Головуючий:         Н. П. Крайник 

Судді:                        О. М. Ванівський

                                                                               О. Я. Мельничук