ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"01" червня 2022 р.                                                                 Справа №914/2922/21
Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:
головуючого  судді                                                                                Скрипчук О.С.
суддів                                                                                                    Марка Р.І.
                                                                                                    Матущака О.І.
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Ковалик Галини Романівни б/н від 24.12.2021 (вх. № 01-05/9/22 від 04.01.2022) 
на рішення Господарського суду Львівської області від 01.12.2021 (повний текст рішення складено 06.12.2021, м. Львів, суддя О.Ф. Стороженко) 
у справі № 914/2922/21 
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Бар-Авто», с. Білки Іршавського району Закарпатської області 
до відповідача: Фізичної особи-підприємця Ковалик Галини Романівни, м. Львів 
про стягнення грошових коштів у сумі 69 415,00 грн, 
ВСТАНОВИВ
Товариство з обмеженою відповідальністю «Бар Авто» звернулось до Господарського сулу Львівської області із позовом до Фізичної особи-підприємця Ковалик Галини Романівни про стягнення боргу 69415,00 грн. боргу,  що виник у зв`язку з порушенням відповідачем грошового зобов`язання з оплати вартості послуг з перевезення, наданих на підставі договору-заявки №КТ21-00010 від 13.01.21.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 01.12.2021 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бар Авто» задоволено. Суд виніс рішення, яким стягнув з Фізичної особи-підприємця Ковалик Галини Романівни на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бар Авто» борг у сумі 69415,00 грн, а також - витрати на судовий збір у сумі 2270,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 16 000,00 грн.
Не погоджуючись з даним рішенням суду фізична особа-підприємець Ковалик Галини Романівни подала апеляційну скаргу б/н від 24.12.2021 (вх. № 01-05/9/22 від 04.01.2022), в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 01.12.2021 скасувати, прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті рішення порушено норми матеріального права. А саме скаржник стверджує, що судом першої інстанції не перевірено момент виникнення грошового зобов`язання, дійсний стан рахунків між сторонами, згідно договором –  заявкою № КТ 21-00011 від 13.01.2021, а також наявність зобов`язань по інших правовідносинах сторін, котрі стосуються предмета спору.
Крім того, апелянт в апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим в частині стягнення з відповідача 16000,00 грн. витрат на правничу допомогу. Апелянт стверджує, що позивачем жодним чином не доведено розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції.
Позивачем подано до суду відзив на апеляційну скаргу б/н від 28.02.2022, в якому просить рішення Господарського суду Львівської області від 01.12.2021 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Відзив на апеляційна скаргу мотивований тим, що остання є необґрунтованою та висновків місцевого господарського суду не спростовує.
Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 13.01.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бар Авто» (перевізник) та ФОП Ковалик Галиною Романівною (експедитор) укладено договір-заявку №КТ21-00010 про надання транспортно-експедиційних послуг. В даному договорі-заявки зазначено: Маршрут – Одеса-Кунео; найменування вантажу - палетна заготовка; вага – 22т/86 куб.м; час завантаження – 20.01.2021, час розвантаження - 25.01.2021, місце розвантаження  - VIA EMILIA,3, 10071 BORGARO TORINESE (TO) P.IVA e Codice Fiscale 11399460010; вартість перевезення та форма оплати – 1950 Євро по курсу НБУ, 10 днів після отримання документів.
Позивач здійснив перевезення обумовленого вантажу (з України в Італію), що підтверджується Міжнародною транспортною накладною (СMR) від 22.01.2021. Зазначений факт не заперечується сторонами.
Позивачем було виставлено відповідачу рахунок на суму 69  415,00 грн. по договору заявки №КТ21-00010 від 13.01.2021.
Акт надання послуг № 70 від 29.01.2021  по договору заявки №КТ21-00010 від 13.01.2021 не підписаний зі сторони замовника (ФОП Ковалик Г.Р.). При тому, відповідач (ФОП Ковалик Г.Р.) не заперечує, що послуги по перевезенню були надані позивачем у відповідності до умов договору-заявки №КТ21-00010 від 13.01.2021.
19.05.2021 позивачем надіслано відповідачу (засобом поштового зв`язку) претензію про сплату боргу по рахунку, зокрема, №70 від 29.01.2021. Проте, дана претензія залишена без відповіді та належного реагування.
При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного.
За змістом частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір (пункт 1 частини 2 статті 11 ЦК України.
Згідно зі статтею 929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).
Закон України «Про транспортно-експедиторську діяльність» визначає правові та організаційні засади транспортно-експедиторської діяльності в Україні і спрямований на створення умов для її розвитку та вдосконалення.
Згідно зі статтею 9 цього Закону за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.
За змістом частин 8 - 10 статті 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» платою експедитору вважаються кошти, сплачені клієнтом експедитору за належне виконання договору транспортного експедирування. У плату експедитору не включаються витрати експедитора на оплату послуг (робіт) інших осіб, залучених до виконання договору транспортного експедирування, на оплату зборів (обов`язкових платежів), що сплачуються при виконанні договору транспортного експедирування. Підтвердженням витрат експедитора є документи (рахунки, накладні тощо), видані суб`єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування, або органами влади.
Експедитор зобов`язаний надавати транспортно-експедиторські послуги згідно з договором транспортного експедирування і вказівками клієнта, погодженими з експедитором у встановленому договором порядку (частина 1 статті 11 цього Закону).
Пунктом 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом України, затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 (далі Правила), визначено, що документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна (ТТН) (п. 11.1). В міжнародних автомобільних перевезеннях таким документом є CMR - міжнародна автомобільна накладна, яка є товарно-транспортною накладною, що застосовується при міжнародних вантажних автомобільних перевезеннях і використовується у країнах, які приєднались до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів.
Позивач на підставі договору – заявки №КТ21-00010 від 13.01.2021 здійснив перевезення вантажу (з України в Італію), що підтверджується Міжнародною транспортною накладною (СMR) № 29862 від 22.01.2021. 
Апелянт в апеляційній скарзі не заперечує факту належного виконання позивачем умов договору - заявки №КТ21-00010 від 13.01.2021, а лише стверджує, що судом першої інстанції не перевірено момент виникнення грошового зобов`язання, дійсний стан рахунків між сторонами, згідно договором –  заявкою № КТ 21-00011 від 13.01.2021, а також наявність зобов`язань по інших правовідносинах сторін, котрі стосуються предмета спору. 
Суд апеляційної інстанції звертає увагу апелянта на те, що предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості по договору - заявки №КТ21-00010 від 13.01.2021, а не по договору № КТ 21-00011 від 13.01.2021, на який апелянт посилається в апеляційній скарзі. Позивач у позовні заяві зазначив, що відповідач розрахувався в повному обсязі по договору - заявки № КТ 21-00011 від 13.01.2021
Матеріали справи не містять відомостей про те, що відповідач оплатив позивачу послуги отримані, згідно договору заявки №КТ21-00010 від 13.01.2021. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позовні вимоги про стягнення 69415,00 грн. боргу  є обґрунтованими та підлягають до задоволення.
З позовної заяви вбачається, що позивач просив суд стягнути з відповідача 16  000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.1, ч.3 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи; до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч.3 ст.126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч.4 ст.126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч.8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
Як вбачається з матеріалів справи, 28.08.2021 між ТзОВ «Бар Авто» (клієнт) та адвокатом Доброріз О.М. було укладено договір про надання правової допомоги. Згідно умов договору адвокат зобов`язався представляти інтереси клієнта, зокрема, в господарському суді, а клієнт зобов`язався прийняти послуги та здійснити їх оплату. 
У додатку № 1 до договору  про надання правової допомоги від 28.08.2021  сторони погодили, що гонорар адвоката за виконання робіт за позовною заявою до ФОП Ковалик Г.Р. у суді першої інстанції складає 16  000,00 грн. Обсяг роботи погоджено: попередня консультація та формування правової позиції – 1000,00 грн.; написання позовної заяви, формування додатків до неї та подання її до суду – 8000,00 грн., представництво інтересів клієнта у суді першої інстанції – 7  000,00 грн. Сторони погодили, що оплата проводиться клієнтом або уповноваженою ним особою, згідно рахунку готівковим або безготівковим шляхом на рахунок адвоката після набрання законної сили рішення суду по справі за позовом клієнта до відповідача.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатський гонорар може існувати у фіксованій формі.
Оскільки, договором визначено суму гонорару саме в такий спосіб, позивач не зобов`язаний посилатись на час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг). Обґрунтованість розміру витрат на оплату послуг адвоката в такому разі визначається на підставі наявних доказів.
Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст.. 126 ГПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Від відповідача клопотань про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката та заперечень стосовно неспівмірності заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, не надходило. 
Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку що заявлені позивачем до стягнення з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 16000,00 грн. підлягають до задоволення.
Отже, рішення Господарського суду Львівської області від 01.12.2021 у даній справі відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, наведених в оскаржуваному рішенні суду.
Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції слід покласти на апелянта в порядку ст.129 ГПК України.

П О С Т А Н О В И В :
1.          Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Ковалик Галини Романівни б/н від 24.12.2021 (вх. № 01-05/9/22 від 04.01.2022) залишити без задоволення.
2.          Рішення Господарського суду Львівської області від 01.12.2021 у справі № 914/2922/21 -  залишити без змін.
3.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Строки та порядок оскарження постанов апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Головуючий суддя                                                                       О.С. Скрипчук

Суддя                                                                                          О.І. Матущак

Суддя                                                                                           Р.І. Марко