ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" червня 2022 р.           Справа№ 910/20639/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Іоннікової І.А.
суддів:            Тарасенко К.В. 
          Михальської Ю.Б. 
 
за участю секретаря судового засідання Кузьменко А.М.

представники учасників по справі в судове засідання не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАД-Н" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.12.2021 про забезпечення позову
у справі № 910/20639/21 (суддя Балац С.В.) 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАД-Н"
до Львівської обласної державної адміністрації
про визнання права користування та скасування рішень про державну реєстрацію,
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ГРАД-Н" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Львівської обласної державної адміністрації про визнання права користування та скасування рішень про державну реєстрацію.
Одночасно з позовом, позивачем було подано до суду першої інстанції заяву про забезпечення позову, в якій останній просив місцевий господарський суд вжити заходи забезпечення позову шляхом:
- накладення арешту на земельну ділянку площею 0,4296 га. за кадастровим номером 4610136800:02:004:0014;
- заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним кадастровим реєстраторам, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно, вчиняти реєстраційні дії (окрім вчинення реєстраційних дій, необхідних для виконання судового рішення у даній справі) стосовно земельної ділянки площею 0,4296 га. за кадастровим номером 4610136800:02:004:0014;
- заборони Львівській міській раді та Львівській обласній державній реєстрації приймати рішення та вчиняти дії стосовно поділу, виділу, передачі в оренду, користування, продажу, надання документів дозвільного характеру, вилучення в цілому або частини земельної ділянки площею 0,4296 га. за кадастровим номером 4610136800:02:004:0014.
Вказана заява мотивована тим, що реєстрація права користування на спірну земельну ділянку за Акціонерним товариством "Укрпошта" 31.03.2021 поза розумним сумнівом, є похідною від реєстрації права власності на таку земельну ділянку. 
Відповідно до державного акту ЯЯ № 189400 від 03.03.2005 власником даної земельної ділянки є територіальна громада міста Львова в особі Львівської міської ради.
Відтак, реєстрація права власності за іншим суб`єктом уже призвела до порушення речового права (користування) даною земельною ділянкою за позивачем та свідчить про наміри на подальше відчуження земельної ділянки третім особам.
При цьому, обставина перемоги електронного аукціону № UA-PS-2020-12-28-000076-1 Товариством з обмеженою відповідальністю "Земельні Активи" та подальше не укладення протягом календарного року договору купівлі-продажу нерухомого майна між продавцем та покупцем свідчить про загрозу реєстрації права власності на спірну земельну ділянку за правилами ст. 120 Земельного кодексу України, за новим власником та подальшого відчуження земельної ділянки наступному набувачу.
Отже, за твердженням позивача, захід забезпечення позову у вигляді арешту та заборони вчинення дій щодо земельної ділянки не спричинить збитків відповідачам або третім особам та не завдасть не відновлюваної шкоди відповідачам чи третім особам, оскільки такий захід забезпечення направлений лише на збереження того стану майнових прав, який існує на час звернення позивачем до суду першої інстанції з позовом.
Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.12.2021 у справі № 910/20639/21 в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.
Аргументуючи ухвалу, місцевий господарський суд виходив із того, що заявником не було наведено достатньо обґрунтовані підстави того, що невжиття заходів щодо забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.
Також суд першої інстанції зазначає, що нерухоме майно, що знаходиться на спірній земельній ділянці за позивачем не зареєстроване. Однак при цьому, існує спір щодо такого майна.
Не погоджуючись із прийнятою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "ГРАД-Н" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.12.2021 по справі № 910/20639/21 та прийняти нову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову.
Разом з тим, скаржник в своїй апеляційній скарзі просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 16.12.2021 у справі № 910/20639/21.
Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Позивач не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою вважає, що місцевим господарським судом не повно та не об`єктивно з`ясовано усіх фактичних обставин справи, не досліджено і не надано правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам, а тому на думку позивача, така ухвала прийнята з порушенням норм матеріального права.
Узагальнені доводи апеляційної скарги позивача зводяться до того, що виходячи зі змісту спірних правовідносин, у даному випадку вжиття заходів забезпечення позову мають наслідком лише збереження існуючого становища до розгляду даної справи по суті та ніяким чином не зумовлюють фактичного вирішення спору по суті.
За таких обставин, на думку позивача, суд першої інстанції дійшов не обґрунтованого висновку про те, що у даному випадку вжиття таких заходів забезпечення позову буде неналежним, неспівмірним заходом забезпечення позову до вирішення спору по суті. 
Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу та узагальнення його доводів
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить суд апеляційної інстанції ухвалу місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування судового рішення є безпідставними та необґрунтованими, а ухвала суду першої інстанції прийнята відповідно до вимог чинного законодавства.
Зокрема, відповідач наголошує на тому, що позивач у апеляційній скарзі не наводить обґрунтованих доводів щодо реальних, існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.02.2022, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАД-Н" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.12.2021 у справі № 910/20639/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Іоннікова І.А., судді: Тарасенко К.В., Михальська Ю.Б.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.02.2022 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/20639/21. Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАД-Н" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.12.2021 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи № 910/20639/21.
До Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/20639/21.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.04.2022 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "ГРАД-Н" строк на апеляційне оскарження на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.12.2021 у справі № 910/20639/21. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАД-Н" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.12.2021; розгляд апеляційної скарги призначено на 15.06.2022.
В судове засідання, яке відбулося 15.06.2022 представники позивача та відповідача не з`явилися про час і місце судового засідання були повідомленні належним чином.
До початку судового засідання від представника позивача надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги за його відсутності. Також у вищевказаному клопотанні представник позивача зазначив, що підтримує у повному обсязі апеляційну скаргу.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвала Північного апеляційного господарського суду від 29.04.2022 була направлена учасникам по справі на їх зазначену в матеріалах справи офіційну електронну адресу.
Також слід зазначити, що інформація про судове засідання була оприлюднена на офіційному веб-порталі "Судової влади України", тому учасники по справі не були позбавлені об`єктивної можливості дізнатися про дату судового засідання, користуючись відкритим безоплатним цілодобовим доступом до вказаного сайту.
Враховуючи, що явка представників позивача та відповідача в судове засідання судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, а також з урахуванням того, що в матеріалах справи наявний відзив відповідача на апеляційну скаргу, в якому викладена правова позиція щодо апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за наявними матеріалами та за відсутності представників сторін.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.
Предметом апеляційного оскарження у даній справі є наявність або відсутність підстав для застосування заходів забезпечення до подачі позову.
Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначені ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
За змістом ст. 136 Господарського процесуального кодексу України обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.
Відповідно до ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачу, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.
Таким чином, забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Аналогічні правові висновки щодо застосування ст.ст. 136, 137 Господарського процесуального кодексу України наведені в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.01.2019 у справі №909/526/18, від 21.01.2019 у справі №916/1278/18, від 25.01.2019 у справі №925/288/17, від 26.09.2019 у справі №904/1417/19.
Відповідно до усталеної судової практики при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Аналіз змісту наведеного вище свідчить, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної осіб, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому, сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.
З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
У вирішенні питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти чи майно відповідача, суд повинен дотриматися розумного балансу між необхідністю забезпечити можливе майбутнє виконання судового рішення.
Згідно із ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними доказами є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
Отже, в кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.
Подібна правова позиція висловлена, зокрема, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.01.2020 у справі № 922/2163/17, від 03.04.2020 у справі № 904/4511/19.
Колегія суддів зазначає, що тягар доказування (доведення обставин справи) покладається законом на сторону, яка висуває певні вимоги або заявляє заперечення. І в даному випадку цей обов`язок заявником не виконаний, оскільки Товариством з обмеженою відповідальністю "ГРАД-Н" не надано суду жодних належних та допустимих доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування заходів забезпечення позову, що унеможливлює перевірку судом обставин, викладених у заяві, а саме лише посилання на те, що існує загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову, не може бути безумовною підставою для забезпечення позову та потребує доведенню.
Таким чином, з огляду на недоведеність належними та допустимими доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Доводи скаржника стосовно того, що в даному випадку вжиття заходів забезпечення позову мають наслідком лише збереження існуючого становища до розгляду даної справи по суті та ніяким чином не зумовлюють фактичного вирішення спору по суті не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування ухвали місцевого господарського суду.
В свою чергу, наведені відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу твердження щодо відсутності підстав для забезпечення позову є документально обґрунтованими та такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді даної справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.
Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Висновки за результатами апеляційної скарги
За викладених обставин, колегія суддів вважає, що ухвала Господарського суду міста Києва від 16.12.2021 у даній справі прийнята з повним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи та дотриманням норм процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення не вбачається.
Судові витрати
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАД-Н" залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.12.2021 у справі № 910/20639/21 - без змін.
Матеріали справи № 910/20639/21 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.
Повний текст постанови складено 21.06.2022.

Головуючий суддя                                                            І.А. Іоннікова 

Судді                                                                                К.В. Тарасенко

                                                                                Ю.Б. Михальська