ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 2а-484/08                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Попович О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  02 серпня 2022 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
                   судді-доповідача:                       Собківа Я.М.,    
                                 суддів:                        Глущенко Я.Б., Черпіцької Л.Т.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 листопада 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Міністерство оборони України звернулось до Васильківського міськрайонного суду Київської області із заявою про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення пропущеного з поважних причин строку на пред`явлення його до виконання до боржника ОСОБА_1 на користь Міністерства оборони України кошти в сумі 36 618,31 грн.
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 листопада 2021 року у задоволенні заяви відмовлено. 
Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, Міністерством оборони України подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити заяву про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для його пред`явлення.
Відповідно до ч.1  ст. 308 КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Станом на 02 серпня 2022 року позивачем не надано до суду письмового відзиву (заперечень) на апеляційну скаргу.   
Відмовляючи у задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого листа, суд першої інстанції виходив з того, що Міністерство оборони України звернулось з заявою вже після закінчення строку, встановленого для пред`явлення до виконання виконавчого листа.
Крім того, Заявником не було надано жодних доказів втрати виконавчого листа, а доводи стосовно не отримання оригіналу виконавчого листа після закінчення виконавчого провадження непідтверджені та необґрунтовані.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне. 
Як вбачається з матеріалів справи, 20 серпня 2015 року Васильківським міськрайонним судом Київської області був виданий виконавчий лист № 6а/362/30/14 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Міністерства оборони України грошових коштів у розмірі 36  618,31 грн.
Доводи Заявника обгрунтовані тим, що до юридичного департаменту Міністерства оборони України оригінал зазначеного виконавчого листа не надходив, що свідчить про те, що оригінал виконавчого листа № 6а/362/30/14, виданий Васильківським міськрайонним судом Київської області, дійсно був втрачений.  
Колегія суддів оцінюючи обґрунтованість доводів Міністерства оборони України, які викладені у апеляційній скарзі та обставини справи, вказує наступне.
Згідно з пунктами 18.2, 18.4 частини першої розділу VII "Перехідні положення" КАС України в редакції Закону № 2147-VIII, оформлення і видача судових рішень, якими вносяться зміни до виконавчих документів (у тому числі про виправлення помилки у виконавчому документі; визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; стягнення на користь боржника безпідставно одержаного стягувачем за виконавчим документом; поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання; відстрочку чи розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання; зупинення виконання судового рішення; заміну сторони виконавчого провадження), здійснюються в паперовій формі судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.
За змістом наведених положень закону вбачається, що право Стягувача на звернення для видачі дубліката виконавчого документа не є абсолютним і обмежується строком пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.11.2018 року у справі № 2-а-6969/08/0470 (2277вр-17/2-а-6969/08/0470).
Відповідно до п. 2 ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 22 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції станом на 26 грудня 2014 року) виконавчі листи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року. Вказаний строк обчислюється з дня наступного після набрання рішенням юридичної сили.
Суд першої інстанції вірно встановив, що виконавчий лист № 6а/362/30/14 був виданий на примусове виконання ухвали Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 грудня 2014 року, якою допущено поворот виконання постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18.04.2008 року. 
Разом з тим, п. 5 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII, що набув чинності з 05 жовтня 2016 року, встановив, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.
У свою чергу ч. 1 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII передбачає, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Відтак, висновки суду першої інстанції, що строк пред`явлення виконавчого листа № 6а/362/30/14 закінчився є обгрунтованими та не спростовані Міністерством оборони України під час апеляційного розгляду справи. 
Крім того, системний аналіз викладених вище правових норм дозволяє стверджувати, що правовою підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є одночасна сукупність двох умов: 
1) виконавчий лист втрачений і це підтверджується відповідними доказами; 
2) строк для пред`явлення його до виконання не сплив.
Перевіряючи доводи Заявника, колегія суддів звертає увагу на те, що ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції Міністерством оборони України не було надано належних і допустимих у розумінні ст.ст. 73 - 76 КАС України доказів, які б підтверджували втрату виконавчого листа.  
При цьому, доводи Заявника про те, що  виконавчий лист втрачено, засновуються на припущеннях, які відповідно до ст. 242 КАС України, не можуть бути покладені в основу судового рішення.
Крім того, колегія суддів зазначає, що Міністерство оборони України не лише не надало доказів втрати виконавчого листа, а й пропустило регламентований КАС України строк звернення до суду із заявою про видачу його дубліката.
При цьому, наявності жодних поважних причин пропуску цього строку Міністерством оборони України ні перед судом першої інстанції, ні перед судом апеляційної інстанції не доведено.
Отже, у даному випадку відсутні правові підстави, прямо передбачені вищенаведеними нормами КАС України, для видачі Міністерству оборони України дубліката виконавчого листа № 6а/362/30/14 та/або для поновлення строку пред`явлення його до виконання. 
Разом з тим, дійшовши до такого висновку, колегія суддів зазначає, що обставини даної справи свідчать про безпідставне зволікання Стягувача, який є суб`єктом владних повноважень, щодо забезпечення виконання судового рішення та вжиття для цього наданих йому законодавчо визначених важелів впливу, у зв`язку з чим інша сторона (боржник) опинилася у стані правової невизначеності, що не відповідає принципу верховенства права та доктринальній практиці ЄСПЛ.
Колегія суддів вказує, що встановлені законами строки для вчинення певних дій покликані дисциплінувати суб`єктів правовідносин та впроваджують на практиці принцип юридичної визначеності та передбачуваності закону. Тобто поновлення пропущених строків має бути належним чином обґрунтоване, оскільки воно впливає не лише на Заявника, а і на права, інтереси та обов`язки інших осіб, в даному випадку - Боржника у справі.
В частині тверджень, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів враховує посилання на практику Верховного Суду та ЄСПЛ, проте не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду, позаяк такі висновки не спростовують правомірність мотивів суду першої інстанції.
Аналізуючи всі доводи Міністерства оборони України, колегія суддів приймає до уваги висновки, викладені в рішення ЄСПЛ по справі "Ґарсія Руіз проти Іспанії" (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Отже, судом першої інстанції повно встановлено обставини та правильно вирішено заяву Міністерства оборони України, зокрема з тих підстав, що доводи Заявника базуються на припущеннях та не доведені належними доказами.
Колегією суддів враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Положеннями  ст. 242 КАС України  рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 1 ч. 1  ст. 315 КАС України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до  ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                                                         
Розглянувши доводи Міністерства оборони України, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, підстав для її скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 229, 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 322, 325, 328, п.п. 18.2, 18.4 ч. 1 розд. VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.           
Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 листопада 2021 року залишити без змін.           
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

              Суддя-доповідач                                                                                 Собків Я.М.

  Суддя                                                                                                    Глущенко Я.Б.

             Суддя                                                                                                     Черпіцька Л.Т.