Номер провадження: 22-ц/813/2625/22 
Справа № 501/3459/20
Головуючий у першій інстанції Смирнов  В. В.
Доповідач Гірняк Л. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2022 року                                                                 м. Одеса
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду в складі:
Головуючого - Гірняк Л.А.
Суддів - Дришлюка А.І., Цюри Т.В.
За участю секретаря - Дерезюк В.В.,
розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційній скаргу Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 18 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ», третя особа - Незалежна профспілка працівників морського торгового порту «Чорноморськ» 
       -про визнання наказу №270 від 27.08.2020 незаконним, його скасування, стягнення середнього заробітку за час простою,-

ВСТАНОВИЛА:

       ПРОЦЕДУРА
       Короткий зміст заявлених вимог
       13 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звкернувся до суду з позовними вимогами в котрих просив:
       -визнати наказ в.о. директора Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» за №270 від 27.08.2020р. в частині оголошення простою і встановлення ОСОБА_1 оплати праці з 01.09.2020 р. по 31.10.2020 р. з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки;
       -стягнути з Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 ) середній заробіток за час простою не з вини працівника у розмірі визначеного розрахунком починаючи з 01 вересня 2020 року по час постановлення рішення суду але не більше ніж по 31.10.2020 року у розмірі 10 855,46 грн. (десять тисяч вісімсот п`ятдесят п`ять гривень 46 копійок).
       -стягнути з Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати 
       Вимоги обґрунтовав тим, що працює докером-механізатором 1 - го класу бази наливних вантажів. 27.08.2020 року наказом в.о. директора Порту № 270 йому оголошено простій з 01.09.2020 р. по 31.10.2020 року з оплатою з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки відповідно до вимог ст. 113 КЗпП України. Вказаний наказ позивач вважає незаконним, у зв`язку з тим, що Відповідно до п.3.3.27. Колективного договору ДП «МТП «Чорноморськ»» за час простою не з вини працівника, працівникам структурним підрозділам (окрім докерів-механізаторів), яких відпустили додому з їхньої письмової згоди, зберігається оплата у розмірі 2/3 часової ставки без доплати за роботу у нічний час. Згідно з Додатком 2 Колективного договору ДП «МТП «Чорноморськ», простій, якщо працівник находиться на робочому місці в очікуванні роботи, оплата праці відбувається 100% часової тарифної ставки з доплатою за роботу у нічний та вечірній час. Враховуючи ту обставину, що він не писав ніякої заяви, як-то передбачено п.3.3.27. діючого Колективного договору ДП «МТП «Чорноморськ», вказував, що відповідач не мав правових підстав відправляти його додому та встановлювати заробітну плату з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки .
       Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на такі обставини:
       - оскаржуваний наказ було видано на підставі оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, з метою зниження ризику захворювання працівників підприємства коронавірусом COVID-19, вжиття з цією метою профілактичних заходів, керуючись ст. 34 КЗпП України, з урахуванням протоколу засідання комісії з питань надзвичайних ситуацій ДП «МТП «Чорноморськ» від 26.08.2020 № 13, з оплатою згідно ч. 1 ст. 113 КЗпП України.
       - плата з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки не є обов`язковою умовою перебування працівників вдома за їх письмовою згодою, оскільки встановлення зазначеного розміру оплати прямо передбачається приписами статті 113 КЗпП України, положення якої не погіршують умови праці позивачки, що передбачені Колективним договором.

       Короткий зміст судового рішення першої інстанції
       Рішенням Іллічівськогшо міського суду Одеської області від 18 лютого 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Державного підприємства морського торгового порту «Чорноморськ», третя особа - Незалежна профспілка працівників морського торгового порту «Чорноморськ» про визнання наказу № 270 від 27.08.2020 року в незаконним, його скасування, та стягнення середнього заробітку за час простою - задоволено.
       Визнано наказ в.о. директора Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» за №270 від 27.08.2020р. в частині оголошення простою і встановлення ОСОБА_1 оплати праці з 01.09.2020 р. по 31.10.2020 р. з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки, визнати незаконним та скасувати.
       Стягнуто з Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час простою не з вини працівника у розмірі визначеного розрахунком починаючи з 01 вересня 2020 року по час постановлення рішення суду але не більше ніж по 31.10.2020 року у розмірі 10 855,46 грн. (десять тисяч вісімсот п`ятдесят п`ять гривень 46 копійок).
       Стягнуто з Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

       Короткий зміст апеляційної скарги 
       В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 18.02.2021 року та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі та покласти судові витрати на позивача, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального прав та неповним з`ясуванням обставин по справі. Апелянт вважає висновок суду першої інстанції щодо того, що позивач в примусовому порядку без погодження Незалежною профспілкою встановлено з 01.09.2020 року по 31.10.2020 року оплату праці з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки помилковим, адже відповідно до КЗпП України, час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові окладу. Апелянт наголошує, що загальнодержавний карантин, не є виробничою ситуацією на підприємстві, а обставина через яку було оголошено простій оскаржуваним наказом виникла не через господарсько-виробничу діяльність ДП «МТП «Чорноморськ» і тому на думку апелянта, в такому випадку положення ч.3 ст.113 КЗпП України не підлягають застосуванню. Апелянт вважає, що так як в ДП «МТП «Чорноморськ» діє Колективний договір між уповноваженим власника та виборним органом профспілок порту, а отже власником разом з виборним органом профспілки вирішені питання оплати праці працівників, форм і системи оплати праці, розцінок, тарифних сіток, схем посадових окладів та інші питання. Апелянт наголошує на тому, що Держпраці надало роз`яснення, що оплата праці під час оголошення простою на підприємстві, внаслідок запровадження карантину, здійснюється відповідно до ч.1 ст.113 КЗпП України, згідно якої працівнику оплачується час простою з розрахунку не нижче від 2/3 тарифної ставки встановленого працівникові розряду. Також, апелянт зазначає, що на відміну від інших варіантів (відпустка, дистанційна робота) згода працівника для запровадження простою не потрібна, роботодавець може оформити все шляхом видання відповідного наказу. Апелянт вважає, що під час здійснення розрахунку суд першої інстанції відняв з загальної суми суму оплати простою ОСОБА_2 за вересень 2020 року у сумі 3537,78 грн, та помилково не відняв суму оплати простою за жовтень 2020 року у сумі 3120,12, що на думку апелянта, призводить до оплати простою за жовтень 2020 року у подвійному розмірі. Апелянт вказує, що ОСОБА_1 не надав суду першої інстанції розрахунок середнього заробітку, хоча просить його стягнути, також відсутні відомості щодо того чи погоджується він з розрахунком середнього заробітку за час простою. 
       13.05. 2021 року канцелярією Одеського апеляційного суду зареєстровано відзив на апеляційну скаргу, поданий третьою особою - Незалежною профспілкою працівників МТП «Чорноморськ». Третя особа позовні вимоги та розрахунок середнього заробітку за час простою підтримала у повному обсязі, зазначивши, що питання встановлення працівникам підприємства під час простою оплати праці з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки не узгоджено та не вирішено з виборним органом Незалежної профспілки працівників МТП «Чорноморськ», членом якої є позивачка. Позивач не писав ніякої заяви як-то передбачено п.3.3.27 Колективного договору ДП «МТП «Чорноморськ», а тому відповідач не мав правових підстав встановлювати йому заробітну плату з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки. За змістом вказаних положень Колективного договору якщо така заява від працівника відсутня, то незалежно від мотивів чи обставин запровадження на підприємстві простою не з вини працівника, за працівником зберігається 100% оплата часової тарифної ставки з доплатою за роботу у нічний та вечмірній час, за умови знаходження працівника на робочому місці в очікуванні роботи. Тобто, питання оплати простою, яке відповідач запроваджує на підприємстві з будь-яких мотивів та підстав, врегульовано положеннями Колективного договору підприємства, а тому застосування відповідачем ч.1 ст.113 КЗпП, на думку Незалежної профспілки працівників МТП «Чорноморськ», є протизаконним. Окрім того, стаття 113 КЗпП та вищенаведені положення Колективного договору в разі оголошення на підприємстві простою не з вини працівника не передбачають встановлення такої оплати простою з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки. Також, зі змісту наказу не зрозуміло чи можна працівникам, яким оголошено простій, покидати робочі місця і яким чином зазначені 453 працівника, в тому числі позивач, можуть запобігти розповсюдженню інфекції на підприємстві, де працює більше трьох тисяч працівників. За змістом пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України підприємствам рекомендовано змінну роботу працівників та/або за можливості віддалену роботу в режимі реального часу через Інтернет. Таким чином, оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, не можуть бути витлумачені як самодостатньою підставою для оголошення простою на цей період. Зупинення роботи не з вини працівника з будь-яких обставин - зупиняє виробничий процес. За змістом та логікою спірного наказу, робота як і сам виробничий процес є небезпечним та створює реальний ризик для здоров`я зазначених працівників, в тому числі позивача, а тому відповідач єдиним профілактичним заходом уникнення небезпечної виробничої ситуації визначає оголошення простою. Тому третя особа просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залищити без змін оскаржуване рішення суду першої інстанції .
       Сторони в судове засідання не з`явились. Про час та порядок проведення судового засідання були повідомлені належним чином. Клопотань про проведення відеоконференції не надходило. Оскільки явка до апеляційного суду не є обов`язковою, перешкоди для розгляду справи відсутні (ст.8, ч. 2 ст. 372 ЦПК України).
       Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
       Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
       Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
       Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
       Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
       Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності її інших учасників, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників судового процесу так як вони належним чином повідомлені про час та місце удового розгляду.

       ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ та ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
       Судова колегія заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги приходить до наступного.
       Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що в оскаржуваному наказі не зазначено про те, що зупинення роботи переліку пацівників, викликане відсутністю організаційних технічних умов, неоххідних для виконання роботи.Простій не може бути використаний як інструмент запобіганню короновірусної інфекції,суперечить ч.2 ст.34 КЗпП України тому простій був оголошений безпідставно, а зупинення роботи відбулось не з вини позивача.Районний уд виходячи з розрахунку середнього заробітку , врахував різницю між середнім заробітком позивача та виплаченою йому сумою простою за липень-вересень 2020 року. Посилаючись на вимоги ст.141 ЦПК України понесені удові витрати покладені на відповідача.
       Відповідно до положень ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
        19.07.2015 року між сторонами укладений труждовий договір та позивач прийнятий на роботу докером-механізатором 1 класу Контейнерного терміналу та переведено з 01.11.209 року на посаду докером-механізатором 1 - го класу Бази наливних вантажів Порту, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_2 (а.с. 9-10).
       27 серпня 2020 року наказом в.о. директора ДП МТП «Чорноморськ» «Про заходи запобігання поширенню короновірусу Covid-19» за №270: 1) оголошено простій з 01.09.2020 року до 31.10.2020 року працівникам підприємства, зазначеним у додатку до наказу; 2) начальнику відділу праці та заробітної плати кадрової служби ОСОБА_3 наказано здійснювати оплату з 01.09.2020 року до 31.10.2020 року працівникам підприємства, зазначеним у додатку, з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки, відповідно до вимог статті 113 КЗпП; 3) керівникам структурних підрозділів наказано забезпечити безперебійну роботу підпорядкованих підрозділів на термін дії карантину та ознайомлення працівників, зазначених у додатку, з наказом у найкоротший термін. Як вбачається з мотивувальної частини наказу, підставою для оголошення простою стало введення на всій території України карантину з 01.09.2020 року до 31.10.2020 року на підставі: пункту першого постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року за №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої короно вірусом SARS-CoV-2»; протоколу засідання комісії з питань надзвичайних ситуацій ДП МТП «Чорноморськ» за №13 від 26.08.2020 року; необхідності вжиття з метою зниження ризику захворювання працівників підприємства короновірусом Covid-19 профілактичних заходів (а.с.10).
       Надаючи оцінку висновку суду першої інстанції щодо відсутності підстав для оголошення простою, суд апеляційної інстанції виходить з такого.
       Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 року за №1645-ІІІ визначено, що карантин - це адміністративні та медико-соціальні заходи, які застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних хвороб. Карантин встановлює та скасовує Кабінет Міністрів України. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідеміологічні та інші заходи, їх виконавці й терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних та юридичних осіб і додаткові обов`язки, що на них покладаються. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період може змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, а також можуть вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності (статті 1, 29).
       Кабінет Міністрів України постановою «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 року за №211 установив всеукраїнський карантин з 12.03.2020 року. 
       Постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 22.07.2020 року за №641 продовжено на всій території України дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 20.05.2020 року №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з 1 серпня до 19 грудня 2020 року.
       Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 року № 530-ІХ (далі - Закон № 530) передбачені конкретні рекомендації для роботодавців на період карантину. Цей Закон набув чинності 17.03.2020 року.
       Згідно з пунктом сьомим Закону №530 внесено зміни до статті 14.1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» 02.12.1997 року №671/97-ВР та визначено, що карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України, є форс-мажорною обставиною.
       Також, підпунктом 2 пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону №530 передбачено, що за ініціативою власника підприємства, установи, організації або уповноваженого органу може змінюватися режими роботи органів, закладів, підприємств, установ, організацій, зокрема, щодо прийому та обслуговування фізичних та юридичних осіб.
       Окрім цього, з 2 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30.03.2020 року за №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який вніс низку уточнень та нововведень, зокрема, встановив порядок оплати роботи під час простою в карантинний період, врегулював режим дистанційної праці, можливість введення гнучкого режиму робочого часу (ГРРЧ).
       Відповідно до ст. 34 КЗпП простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.
       При цьому, відповідно до положень статті 113 КЗпП простоєм вважається як призупинення роботи одного або декількох працівників, так і призупинення роботи структурного підрозділу чи всього підприємства. 
       Таким чином, системний аналіз норм чинного законодавства, дозволяє дійти висновку, що саме інші обставини, а конкретно введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, можуть бути причиною для запровадження простою.
       Аналогічні роз`яснення неодноразово надавала Державна служба з питань праці. Зокрема, з метою реалізації заходів, передбачених законодавством у разі встановлення карантину, роботодавці зобов`язані вжити всіх можливих заходів, серед яких введення простою.
       Надаючи оцінку висновку суду першої інстанції щодо відсутності підстав для оголошення простою, суд апеляційної інстанції виходить з такого.
       Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 року за №1645-ІІІ визначено, що карантин - це адміністративні та медико-соціальні заходи, які застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних хвороб. Карантин встановлює та скасовує Кабінет Міністрів України. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідеміологічні та інші заходи, їх виконавці й терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних та юридичних осіб і додаткові обов`язки, що на них покладаються. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період може змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, а також можуть вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності (статті 1, 29).
       Кабінет Міністрів України постановою «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 року за №211 установив всеукраїнський карантин з 12.03.2020 року. 
       Постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 22.07.2020 року за №641 продовжено на всій території України дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 20.05.2020 року №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з 1 серпня до 19 грудня 2020 року.
       Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 року № 530-ІХ (далі - Закон № 530) передбачені конкретні рекомендації для роботодавців на період карантину. Цей Закон набув чинності 17.03.2020 року.
       Згідно з пунктом сьомим Закону №530 внесено зміни до статті 14.1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» 02.12.1997 року №671/97-ВР та визначено що, карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України, є форс-мажорною обставиною.
       Також, підпунктом 2 пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону №530 передбачено, що за ініціативою власника підприємства, установи, організації або уповноваженого органу може змінюватися режими роботи органів, закладів, підприємств, установ, організацій, зокрема, щодо прийому та обслуговування фізичних та юридичних осіб.
       Окрім цього, з 2 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30.03.2020 року за №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який вніс низку уточнень та нововведень, зокрема, встановив порядок оплати роботи під час простою в карантинний період, врегулював режим дистанційної праці, можливість введення гнучкого режиму робочого часу (ГРРЧ).
       Відповідно до ст. 34 КЗпП простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.
При цьому, відповідно до положень статті 113 КЗпП простоєм вважається як призупинення роботи одного або декількох працівників, так і призупинення роботи структурного підрозділу чи всього підприємства. 
       Таким чином, системний аналіз норм чинного законодавства, дозволяє дійти висновку, що саме інші обставини, а конкретно введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, можуть бути причиною для запровадження простою.
       Аналогічні роз`яснення неодноразово надавала Державна служба з питань праці. Зокрема, з метою реалізації заходів, передбачених законодавством у разі встановлення карантину, роботодавці зобов`язані вжити всіх можливих заходів, серед яких введення простою.
       Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для оголошення простою не з вини працівників для певної категорії працівників ДП МТП «Чорноморськ» у зв`язку із введенням карантину. Оскаржувані накази не суперечать нормам діючого законодавства, керівник ДП МТП «Чорноморськ» діяв в межах дискреційних повноважень та свавільності в її діях немає. Тому апеляційний суд приймає до уваги відповідні доводи апеляційної скарги та скасовує оскаржуване рішення суду першої інстанції про визнання незаконними спірних наказів в частині оголошення простою. 
       За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання незаконним та скасування наказів в.о. директора ДП МТП «Чорноморськ» за №270 від 27.08.2020 року та за №325 від 29.10.2020 року в частині оголошення простою. 

       Надаючи оцінку висновку першої інстанції щодо стягнення середнього заробітку за час простою, колегія суддів виходить з такого.
       Порядок оплати часу простою врегульований статтею 113 КЗпП. Час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).
       Тобто, при простої не відбувається зміна діючих умов оплати праці в бік погіршення, оскільки розмір окладу залишається незмінним. А отже, застосування попередження роботодавцем працівника при впровадженні простою про оплату часу простою не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу), а також надання згоди виборного органу первинної профспілкової організації на запровадження простою на підприємстві законодавством не встановлено. 
       На відсутність необхідності в отриманні згоди працівника (навіть формальної) на запровадження простою на відміну від інших варіантів (відпустка, дистанційна робота) так само звертала увагу Державна служба з питань праці у своїх роз`ясненнях.
       Відповідно до частини третьої статті 84 КЗпП у разі простою підприємства (установи, організації) з не залежних від працівників причин власник або уповноважений ним орган (роботодавець) може у визначеному колективним договором порядку надавати відпустки без збереження або з частковим збереженням заробітної плати. За цих умов надання відпустки не ставиться у залежність від подання працівником заяви і термін перебування в ній не входить до часу оплачуваного простою, якщо це передбачено колективним договором.
       В той же час, норми і гарантії в оплаті праці, передбачені Кодексом законів про працю, є мінімальними державними гарантіями. Додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги може передбачати колективний договір. 
       В Колективному договорі підприємства (установи) встановлюються взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема, питання оплати праці режиму роботи, тривалості робочого часу та відпочинку (стаття 13 КЗпП). 
       З даними положеннями кореспондуються норми статті 15 Закону України «Про оплату праці», за змістом яких форми і системи оплати праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. 
       Таким чином, трудовим договором, колективними договорами, угодами можуть бути визначені вищі рівні оплати праці за час простою.
       При цьому, під час простою нарахування доплат і надбавок, передбачених колективним договором, не здійснюється, оскільки працівники під час простою не виконують встановлену їм норму праці (лист Мінсоцполітики від 19.09.2013 року №805/13/155-13). Однак, зберігаються ті виплати, які є обов`язковими та напряму прив`язані до окладу, наприклад доплати за ступінь, стаж, звання тощо, якщо вони є. Доплата до мінімальної зарплати при простої не здійснюється (роз`яснення Мінсоцполітики деяких питань оплати праці на виконання Закону України від 06.12.2016 року №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України»), однак це при повному місяці простою.
       В ДП МТП «Чорноморськ» діє Колективний договір 2001 року із змінами та доповненнями, укладений між уповноваженим власника та виборним органом профспілок порту згідно діючого законодавства (а.с.13). Таким чином, власником разом з виборним органом профспілки вирішені питання оплати праці працівників, форм і системи оплати праці, розцінок, тарифних сіток, схем посадових окладів, та інші питання, які складають зміст колективного договору у відповідності до статті 247 КЗпП. 
       Відповідно до пункту 3.3.27 Колективного договору за час простою не з вини працівника, працівникам структурних підрозділів (крім докерів-механізаторів), яких відпустили додому за їхньої письмової згоди, зберігається оплата у розмірі 2/3 годинної ставки без доплати за роботу у нічний та вечірній час
       Крім того, відповдіно до ч. 1 ст. 113 КЗпП України час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).
       Згідно з пунктом 21 Додатку 2 «Перелік доплат та надбавок до тарифних ставок і посадових окладів працівникам порту» до Колективного договору просій не з вини працівника оплачується: 
- якщо працівник знаходиться на робочому місці в очікуванні роботи - 100% годинної тарифної ставки з доплатою за роботу в нічний та вечірній час;
- якщо працівник структурного підрозділу, якого відпустили додому - 2/3 годинної тарифної ставки без доплати за роботу у нічний та вечірній час (а.с.14).
       Законодавство не визначає, які документи треба видати в момент уведення простою. Проте, усі значущі події на підприємстві мають оформлятися належними організаційно-розпорядчими (первинними) документами, що також стосується і випадків простою. Так, у листі Міністерства праці та соціальної політики України «Щодо організації роботи під час простою на підприємстві» від 23 жовтня 2007 р. №257/06/187-07 зазначається, що на час простою не з вини працівника: оформлюється акт простою (фіксуються причини, які зумовили призупинення роботи); на час простою не з вини працівника оформлюється наказ власника або уповноваженого ним органу; якщо простій має цілодобовий (тижневий) характер, власник або уповноважений ним орган повинен у наказі обумовити необхідність присутності або відсутності працівника на роботі.
       Питання щодо порядку оформлення простою також можуть визначатися правилами внутрішнього трудового розпорядку або в колективному договорі підприємства.
       В ситуації, що склалася, 26 серпня 2020 року оформлено протокол №13 позачергового засідання комісії з питань надзвичайних ситуацій ДП МТП «Чорноморськ», за змістом якого вирішено забезпечити суворе виконання протиепідемічних заходів щодо запобігання поширенню Covid-19 (пункт 1); в.о. начальника кадрової служби підготувати проект наказу щодо виведення працівників підприємства на простій згідно наданих списків (пункт 7) (а.с.42-45).
       Законодавство також не визначає чітких вимог до складення наказу роботодавця. Як правило, у наказі зазначається підставу його запровадження; час простою; категорії працівників, на яких він поширюється (у разі індивідуального простою) або якого підрозділу (яких підрозділів) підприємства стосується простій; розмір оплати праці працівників під час простою; порядок оплати праці; необхідність присутності чи відсутність працівників на робочих місцях тощо.
       Оскаржувними наказами необхідність присутності або відсутності працівника на роботі не обумовлена. Із заявою (згодою) про знаходження вдома на період простою ОСОБА_4 у відповідності до пп.3.3.27 Колективного договору не звертався. 
       Визначальним в даному випадку є та обставина, що простій на період карантину, встановленого КМУ, оголошений власником не з вини працівника, і, виходячи з умов колективного договору, підставою для збереження працівникам структурних підрозділів (окрім докерів-механізаторів) оплати у розмірі 2/3 часової ставки без доплати за роботу у нічний та вечірній час є та обставина, що цих працівників відпустили додому з їхньої згоди. 
       Якщо ж працівник знаходиться на робочому місці в очікуванні роботи, оплата праці відбувається 100% часової тарифної ставки з доплатою за роботу у нічний та вечірній час.
       За обставинами даної справи позивач- ОСОБА_1 не надавав своєї письмової згоди на те, щоб його відпустили додому, на час оголошеного власником простою у зв`язку з встановленням карантину, тому у ДП «МТП «Чорноморськ» не було підстав для встановлення позивачу під час простою оплати праці з 01.09.2020 року по 3110.2020 року з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки.
       Одночасно, апеляційний суд зауважує, що так як роботодавець мав законні підстави для оголошення простою у зв`язку з введенням Кабінетом Міністрів України карантину (у зв`язку зі значним поширенням коронавірусної інфекції COVID-19, що з 02.04.2020 року віднесено до форс-мажорних обставин) без згоди працівника на оголошення простою, то під час простою нарахування доплат і надбавок, передбачених колективним договором, не здійснюється, оскільки працівники під час простою не виконують встановлену їм норму праці (лист Мінсоцполітики від 19.09.2013 року №805/13/155-13). При цьому, зберігаються ті виплати, які є обов`язковими та напряму прив`язані до окладу, наприклад доплати за ступінь, стаж, звання тощо, якщо вони є.
       Враховуючи вище наведене з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця між 100% годинною тарифною ставкою, встановленою ОСОБА_1 до видання відповідачем оспорюваних наказів, які обмежували оплату його праці, та фактично виплаченими коштами за цей період з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки. 
        Недоплачений середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.09.2020 року по 31.10.2020 року становить: 362,27 грн в робочий день х42,95 робочих дня =15688,34 грн6
-4832,88 грн(оплата простою 2/3 за вересень)
-4262,33 грн( оплата простою 2/3 за жовтень 2020 року)= 6592,91 грн.
Отже, недоплачений середній заробіток за час вимушеного простою з 01.09.2020 року по 31.10.2020 року станоновить 6593,13 грн.
       Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі RuizTorija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
       Таким чином, враховуючи вище наведене, положення діючого цивільного законодавства, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції скасовує та ухвалює нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.
       На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
       Апеляційну скаргу Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» - задовольнити частково.
       Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 18 лютого 2021 року - скасувати.
       Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.
       Визнати незаконним та скасувати наказ в.о. директора Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» № 270 від 27.08.2020 року в частині встановлення ОСОБА_1 оплати праці з 01.09.2020 року по 31.10.2020 року з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки.
       Визнати незаконним та скасувати наказ в.о. директора Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» № 325 від 29.10.2020 року в частині встановлення ОСОБА_4 оплати праці з 01.11.2020 року по 31.12.2020 року з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки. 
       Стягнути з Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» (ЄДР 0001125672) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) різницю між 100% годинною тарифною ставкою, встановленою ОСОБА_1 , та фактично виплаченими коштами за цей період з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки за час простою не з вини працівника, починаючи з 01.09.2020 року по 31.12.2020 року в розмірі 6592,91 грн.
       Стягнути з Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» (ЄДР 0001125672) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір за подання до суду позовної заяви в сумі 840,80 грн. 
       В решті заявлених вимог - відмовити.
Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 24.06.2022 року 

Головуючий суддя - Л.А. Гірняк

А.І.Дришлюк

Т.В.Цюра