Дата документу 07.06.2022 Справа № 337/785/21

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Справа № 22-ц/807/942/22                                        Головуючий у 1-й інстанції: Ширіна С.А.
Є.У.№  337/785/21                                          Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2022 року                                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого:         Кочеткової І.В.,
суддів:                 Кримської О.М.,
                        Дашковської А.В.,
секретар: Рикун А.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні  цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: районна адміністрація Запорізької міської ради по Хортицькому району в особі Органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району про визначення місця проживання дитини разом з батьком,
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2021 року,
В С Т А Н О В И В:
У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю. 
Зазначала, що з лютого 2014 по липень 2016 року сторони перебували у шлюбі, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 . У вересні 2020 року вона уклала шлюб з іншим чоловіком. Судовим наказом від 01.12.2020 з відповідача на її користь стягнуті аліменти на утримання дитини, станом на 01.02.2021 заборгованість зі сплати аліментів становить 9 173,79 грн., що свідчить про свідоме нехтування відповідачем батьківськими обов`язками щодо утримання малолітнього сина. 
Вона має вищу освіту, є фізичною особою-підприємцем, отриманий від підприємницької діяльності дохід дозволяє забезпечувати інтереси та потреби дитини. На обліку у лікаря-психіатра та нарколога вона не перебуває, спиртними напоями не зловживає, до кримінальної відповідальності не притягалася, має у власності житловий будинок в сільській місцевості, разом з сином проживає в орендованій трикімнатній квартирі, де є окрема кімната для дитини. 
За висновком спеціаліста-психолога позиція дитини про бажання проживати з мамою самостійно сформована, без впливу третіх осіб на його вибір, який обумовлений не тільки емоційною близькістю, але й більш тісною прихильністю ОСОБА_3 до мами, так як для нього в конкретній розглянутій сімейній ситуації мама є найбільш значущою людиною, з якою дитині комфортно та психологічно благополучно. 
Посилаючись на те, що проживання малолітнього сина разом із нею відповідає інтересам дитини, просила про задоволення позову.
Заперечуючи проти позову, у квітні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив визначити місце проживання сина разом із батьком. Вказував, що після розірвання шлюбу сторони домовились, що їх син по черзі буде проживати з кожним із батьків, така домовленість діє і до теперішнього часу. 
Протягом 2018-2020 ОСОБА_1 неодноразово виїжджала за кордон та до м. Києва, тому син постійно проживав разом з ним. Він дуже любить свого сина, займається його вихованням, фізичним, духовним та моральним розвитком, турбується про стан його здоров`я. Син повністю знаходиться на його утриманні, він опікується дитиною, забирає після школи, вони разом відвідують спортивні секції та дитячі розважальні майданчики, він водить дитину до лікарів (алерголога, ортопеда, стоматолога). Вважає, що син більше прихильний до батька та за своєю статтю більше потребує вихованню з боку батька, ним створені належні умови для фізичного, духовного та морального розвитку дитини. 
Крім того, був випадок коли ОСОБА_1 не стрималася та побила дитину, з цього приводу було звернення до поліції. 
Він працевлаштований, може забезпечувати потреби та інтереси дитини, зокрема, потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, а також речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей. Натомість ОСОБА_1 не працює, не є фізичною особою-підприємцем, доходів не має.
На обліку у лікаря-психіатра та наркологічного диспансеру  він  не перебуває, спиртними напоями не зловживає, до кримінальної відповідальності не притягувалася, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. 
Він, разом з матір`ю ОСОБА_4 та вітчимом ОСОБА_5 проживають у орендованій трикімнатній квартирі, де є окрема кімната для дитини , яка обладнана всім необхідним для створення належних умов для виховання, дозвілля, навчання та відпочинку дитини. Згідно з висновком спеціаліста-психолога  ОСОБА_3 вважає своєю сім`єю маму з татом і дідуся з бабусею (батьків батька). 
На підставі викладеного, з врахування його ставлення до виконання ним батьківських обов`язків, особистої прихильності дитини до нього, просив про задоволення зустрічного позову, оскільки визначення місця проживання малолітнього сина разом з батьком забезпечить йому гармонійний розвиток та належне виховання. 
Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2021 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю.
Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини разом з батьком задоволено. 
Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_2 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 908,00 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду,  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись напорушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким повністю задовольнити її позовні вимоги. Вказує на те, що в основу оскаржуваного рішення суд першої інстанції взяв лише думку дитини, якій не виповнилось 10 років та який досить тривалий час проживав з батьком. Окрім того, апелянт вказує, що судом першої інстанції безпідставно не взятий до уваги висновок органу опіки та піклування, який був виданий тоді, коли дитина проживала по одному тижню із матір`ю та батьком. Скаржник вважає, що вказаний висновок органу опіки та піклування є найбільш справедливим та вірним, оскільки дитина однаково спілкувалась з обома батьками та все ж таки мала прихильність до матері. Окрім того, скаржник зауважила на тому, що суд першої інстанції не дав належної оцінки доказам, які характеризують особу батька дитини, а саме вирок Хортицького районного суду м.Запоріжжя відносно ОСОБА_2 та неодноразове притягнення останнього до адміністративної відповідальності за водіння автомобілем в нетверезому стані.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказав, що апеляційна скарга є безпідставною та не обґрунтованою. ОСОБА_2 вказав, що в силу статті 89 КК України, судимість його знята та погашена, а доводи про те, що він неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за водіння автомобілем в нетверезому стані - є неспроможними та жодними доказами не доведені. Просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Відзиви органу опіки та піклування на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходили, проте це не заважає її розгляду за наявними матеріалами справи.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення сторін, доводи адвоката Булдигіної М.С., яка підтримала апеляційну скаргу і просила про її задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
За вимогами п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст.. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
Встановлено,що з 14.02.2014 по 14.07.2016 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, мають малолітню дитину  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Судовим наказом від 01.12.2020 стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дитини  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно у розмірі ј частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше більше десяти прожиткових мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 21.10.2020.
Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів № 1025 від 08.02.2021, складеного державним виконавцем Хортицького ВДВС у м.Запоріжжі Південно-Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Корхут Д.Т. станом на січень 2021 року має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 9 173,79 грн.
Згідно Довідок КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради від 20.10.2020, 02.11.2020 на обліку у лікаря-психіатра та наркологічного диспансеру ОСОБА_1 не перебуває.
Згідно довідки МВС України серії ІІА№ 2155380 ОСОБА_1 станом на 24.10.2020 до кримінальної відповідальності не притягувалася, незнятої чи непогашеної судимості не має, в розшуку не перебуває. 
Згідно Довідок КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради від 26.03.2021 на обліку у лікаря-психіатра та наркологічного диспансеру ОСОБА_2 не перебуває.
Згідно довідки МВС України серії ІІА№2327421 ОСОБА_2 станом на 30.03.2021 до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи непогашеної судимості не має, в розшуку не перебуває. 
Відповідно до витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №163444008 від 13.04.2019 ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
За договором найму квартири б/н від 27.12.2020 ОСОБА_1 орендує трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 терміном з 27.12.2020 по 27.12.2021. 
За договором найму квартири б/н від 01.03.2021 ОСОБА_5 орендує трикімнатну квартиру АДРЕСА_3 терміном з 01.03.2021 по 01.03.2022. 
Згідно з висновком спеціаліста-психолога від 07.11.2020 за результатами проведеного психологічного обстеження ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено, що ОСОБА_3 емоційно-позитивно відноситься до своєї матері ОСОБА_1 , любить її , емоційно прив`язаний до неї, до батька ОСОБА_2 відноситься нейтрально, не проявляючи емоційної прив`язаності до нього. У процесі обстеження, був виявлений демократичний стиль виховання в діадній взаємодії Мати-Син, який приймається дитиною і дитина відчуває себе психологічно-благополучно. У бесіді в ході дослідження ОСОБА_3 емоційно-позитивно розповідав, як вони з мамою проводять час, як мама піклується про нього, як займається з ним, в які ігри вони люблять грати, а також, що після карантину мама запише його в спортивну секцію. У процесі обстеження та бесіди з ОСОБА_3 було виявлено, що дитина сама не бажає зустрічатися і взаємодіяти з батьком ОСОБА_2 .
Згідно з висновком спеціаліста-психолога від 31.03.2021 за результатами проведеного психологічного обстеження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено, що ОСОБА_3 вважає своєю сім`єю маму з татом і дідуся з бабусею (батьків батька). Чоловіка мами і бабусю  з боку матері виділяє як людей, які є в його житті,  але в коло сім`ї їх не включає.  Каже, що хотів би жити по черзі з усіма. Про маму говорить, що любить її, хоча вона та людина,  яка «карає та лається на нього, взагалі вона хороша, не те, що інші мами ...» про тата говорить, що сумує за татом, поки він у мами, але через тиждень вони знову разом. Тато та людина, яка проводить з ним багато часу, грає,  вчить акробатиці».  Хлопчик підкреслює, що його найголовніше бажання, щоб мама з татом знайшли спільну мову. На малюнковому  тесті у всіх членів сім`ї немає вух і рук, що трактується як безпорадність і відсутність можливості чути один одного і досягати компромісу. Дитина дуже потребує спілкування, емоційної ввімкнутості і турботи не тільки з боку мами, але і батька, а так само дідуся з бабусею по батьківській лінії.
Із листа №01-17/128 від 05.04.2021 Запорізького ЗБНВК №106 ЗМР Запорізької області щодо участі батька та матері у вихованні малолітнього ОСОБА_3 відомо, що батьки приділяють належну увагу вихованню сина, до школи проводять та забирають з неї як батько, так і матір. На батьківських зборах, які відбувалися в серпні 2020 року, були присутні обоє батьків . Хлопчик забезпечений всім необхідним.
У довідці тренера-викладача спортивної гімнастики спортивно-оздоровчого комплексу ЗНУ від 30.03.2021 зазначено, що ОСОБА_3 з березня 2017 року відвідує заняття разом з батьком, а з 2019 року заняття відвідує через тиждень, оскільки тиждень мешкає з батьком, тиждень з матір`ю. Матір на заняття зі спортивної гімнастики дитину ніколи не приводила.
Згідно з довідкою дитячого центру «Совята» від 22.04.2021 ОСОБА_3 відвідував заняття в дитячому центрі в період з осені 2017 року по весну 2019 року . Дитину на заняття приводили батько, бабця, дід (з боку батька), матір. 
Згідно з довідкою ТОВ «Ритуальні послуги «Анером» ОСОБА_2 з 09.04.2021 працює у товаристві менеджером . 
Відповідно до характеристики від 13.04.2021, виданої директором ТОВ «Ритуальні послуги «Анером», ОСОБА_2 зарекомендував себе як привітний і сумлінний працівник, вміє організувати робочий процес, контролювати робочий процес. У колективі з усіма підтримує рівні дружні відносини, користується повагою, і авторитетом у керівництва, не має шкідливих звичок. 
Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 26.04.2021 за адресою АДРЕСА_4 , де проживають позивач ОСОБА_1 , її чоловік ОСОБА_9 та малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,останній має власну кімнату, в якій створені всі необхідні умови для виховання та розвитку дитини.
Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 27.04.2021 за адресою АДРЕСА_5 , де проживають ОСОБА_2 , його матір ОСОБА_4 , вітчим ОСОБА_5 та малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останній має власну кімнату, в якій створені всі необхідні умови для виховання та розвитку дитини.
Згідно з листом директора Запорізького міського центру соціальних служб сім`ї, дітей та молоді № 1089/03-х від 26.04.2021 щодо врахування думки дитини ОСОБА_3 20.04.2021 практичним психологом відділу соціальної роботи по Хортицькому району було здійснено вихід в родину за фактичним місцем проживання дитини за адресою АДРЕСА_5 . Під час бесіди, яка проводилася без присутності батька, ОСОБА_3 розповів, що любить бабу, діда, тата і маму, та вважає їх своєю родиною. У «баби ОСОБА_11 » та діда « ОСОБА_12 » він дуже часто перебував ще з малку, має до них велику прихильність . З батьком ОСОБА_3 дуже весело і цікаво проводить час, займається гімнастикою, вони проводять разом дозвілля та мають сильний емоційний зв`язок. Батько проживає з бабою та дідом, тому, зі слів ОСОБА_3 , з ними він відчуває себе затишно, впевнено та спокійно. Поряд знаходиться його навчальний заклад, де в нього багато друзів. ОСОБА_3 повідомив, що маму він теж хоче бачити та сумує за нею, коли довго не бачить. З нею йому також буває добре, цікаво. Графік побачень, який є зараз (тиждень на тиждень з обома батьками ) є для хлопчика найкращім варіантом, але саме проживати ОСОБА_3 виявив бажання з батьком. Своє рішення ОСОБА_3 пояснив тим, що якщо він буде проживати з татом, то ситуація побачень з обома батьками залишиться назавжди. ОСОБА_3 відчуває надійність в поведінці свого тата, тому що він прислухається до його відчуттів, дає спілкуватись з мамою, ніколи не чинить перешкод у побаченнях з нею та поїздках, якщо вони узгоджені заздалегідь. Мати, зі слів дитини, не рахується з його бажаннями. ОСОБА_13 дуже переймається, що якщо його місце проживання буде встановлено разом з мамою, тоді вона може зі своїм чоловіком переїхати до м.Київ , забрати його з собою, а з батьком, якого він дуже любить, він не буде бачитись. Коли ОСОБА_3 розповідає мамі про свої переживання то, за інформацією хлопчика, у відповідь отримує: «Твоя думка та бажання не мають значення. Буде так, як я сказала». Через ці відповіді хлопчик не довіряє матері, відчуває страх перед майбутніми подіями в його житті. У ході бесіди про маму психологом було відмічено, що ОСОБА_3 починає нервувати та плакати, стан його був пригнічений. Під час аналізу методики « ІНФОРМАЦІЯ_3 » стало відомо, що найбільший зв`язок хлопчик має з бабою, дідом та батьком. Мати трохи відокремлює від себе. За методикою «Капітан корабля» стало відомо, що ОСОБА_3 хоче бачити поряд з собою батька, бабу, діда, а також свою мати. Зі слів хлопчика, він довіряє їм у своїх пригодах та непередбачених ситуаціях. Найбільшу прихильність хлопчик має до батька, у ньому бачить свою опору. З мамою та бабою йому весело та цікаво на кораблі. Дід буде захищати та спостерігати навколо, попереджати про небезпеку. Ситуація, яка склалася в родині, пригнічує дитину, викликає сильні переживання та «давить на нього», про що свідчать його пояснення малюнку « ІНФОРМАЦІЯ_4 »: «баранчик застряг, йому тісно та боляче, він хоче вилізти, але не може». 
Відповідно до висновку спеціаліста №1016/с від 16.06.2021 судово-медичного обстеження дитини ОСОБА_3 зі слів батька 12.06.2021 приблизно о 13-00год. в квартирі по АДРЕСА_4 , маловідомий чоловік, наносив удари руками та ногами по рукам та ногам дитини». Синець в ділянці лівого передпліччя у дитини ОСОБА_3 кваліфікується як легке тілесне ушкодження. Дане тілесне ушкодження утворилося від дії тупого предмету. Давність утворення тілесного ушкодження в межах 3-5 діб на момент огляду (15.06.2021), та могло утворитися в строк, на який вказує ОСОБА_2 зі слів.
Згідно з висновком органу опіки і піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району №21.01/01-22/362 від 11.05.2021 щодо розв`язання спору про визначення місця проживання дитини, комісія дійшла висновку за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_2 .
Правовідносини, які склались між сторонами по справі, регулюються нормами Сімейного Кодексу України.
Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.
Згідно з статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Відповідно ч. ч. 1, 2 ст.160, ч. 1 ст.161 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.
Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, N 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).
При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, N 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).
Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 161 СК України).
Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.
При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина четверта та п`ята статті 19 СК України).
Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (стаття 171 СК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі N 402/428/16-ц (провадження N 14-327цс18) зазначено, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. У зв`язку з наведеним Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі N 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі N 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі N 377/128/18 (провадження N 61-44680св18) вказано, що тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 грудня 2020 року у справі N 487/2001/19-ц (провадження N 61-12667св20) зазначено, що закріплення міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Разом з цим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією. Отже, вирішуючи спір, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини. Важливим критерієм є моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, невиконання батьківських обов`язків, притягнення до судової чи адміністративної відповідальності.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року у справі N 352/2324/17 (провадження N 61-14041св19) зазначено, що питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму дол. дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі N 754/16535/19 (провадження N 61-14623св21) вказано, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Суд першої інстанції встановив обставини, які характеризують як батька так і матір дитини, а також те, що відносини з батьком у дитиною будуються на доброзичливій основі, дитина має достатньо одягу, іграшок, завжди доглянута, має хороший розвиток мови, соціально-побутові навички відповідають віку, стан здоров`я дитини задовільний, фізичний і психічний розвиток відповідає віку.
В контексті першочергового врахування інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, встановивши, що для забезпечення інтересів дитини саме визначення місця проживання дитини із батьком відповідатиме її інтересам, врахувавши висновок органу опіки та піклування суд зробив обґрунтований висновок про задоволення зустрічного позову та відмову в задоволенні первісного позову.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно врахував думку 7-річної дитини, є неспроможними. Як встановлено судом першої інстанції, після розірвання шлюбу малолітній син сторін тривалий час знаходився в родині батька, до якого більше прихильний, та за своєю статтю більше потребує виховання з боку батька, з новим чоловіком матері у нього стосунки не склалися.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_2 неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.140 КУпАП та у січні 2019 - до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.185 КК України, не є підставою для скасування оскаржуваного рішення. Відповідно до ч.5 ст.89 КК України його судимість погашена. Притягнення відповідача у вересні 2021 року до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП не є достатньою підставою для визначення місця проживання дитини разом із матір`ю.
Доводи апеляційної скарги про те, що фактично дитиною опікуються батьки відповідача не відповідають фактичним обставинам справи, поясненням свідків, зібраним у справі доказам. Активна участь у вихованні онука баби і діда, які проживають однією сім`єю із батьком дитини, не є достатньою підставою для висновку, що батько дитини не приділяє належної уваги його вихованню.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що фактично батько дитини почав піклуватися про сина після відкриття провадження у цій справі, спростовуються зібраними у справі письмовими доказами, висновками органів опіки і піклування, психологів, поясненнями свідків тощо.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції врахував, що батько дитини ніколи не перешкоджає спілкування дитини з матір`ю, яка створила іншу сім`ю і з її чоловіком у малолітнього ОСОБА_3 склалися напружені відносини, при передачі дитини на виховання матері будуть порушені його стійкі, усталені зв`язки із оточенням, звичним та бажаним для нього середовищем. 
Рішення суду першої інстанції відповідає інтересам дитини, підстав для його скасування не встановлено.
Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.
За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону є безпідставними. 
Отже, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не встановлено.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, ЦПК України, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2021 року по цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повний текст постанови складено 10 червня 2022 року. 

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська