У Х В А Л А        
19 травня 2022 року
м. Київ
справа № 753/2869/20
провадження № 61-20489ск21
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Усика Г. І., Яремка В. В.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Лук`янчуком Артемом Володимировичем, на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 12 серпня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 листопада 2021 року у справі за позовом за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 березня 2016 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «АВТ Баварія» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,
В С Т А Н О В И В :
У грудні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «АВТ Баварія» (далі - ТОВ «АВТ Баварія») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, просило стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «АВТ Баварія» 999 817, 37 грн.
Позивач обґрунтовував заявлені вимоги тим, що 01 червня 2011 року між ним та ОСОБА_2 укладений контракт № 11-994 про продаж нового автомобіля марки «BMW F10 535і xDrive», номер кузова НОМЕР_1 , вартістю 850 368, 75 грн, який того ж дня, після оплати ОСОБА_2 його вартості, був переданий покупцю згідно з актом прийому-передачі № 11-582.
26 квітня 2013 року ОСОБА_2 надіслав на адресу позивача заяву від 18 квітня 2013 року про відмову від контракту з вимогою про повернення сплачених за автомобіль грошових коштів та зобов`язався після отримання грошових коштів повернути автомобіль позивачу.
ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , після його смерті заведено спадкову справу від 10 червня 2015 року № 56174501. Спадкоємцем після смерті померлого ОСОБА_2 є його син ОСОБА_1 , якому 19 листопада 2014 року приватний нотаріус Панченко А. П. видала свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого відповідач прийняв у спадщину автомобіль марки «BMW», модель 535і, 2011 року випуску, номер кузову НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 .
18 листопада 2014 року позивач приватному нотаріусу Панченко А. П подав претензію кредитора, просив нотаріуса повідомити спадкоємців ОСОБА_3 про наявність у позивача вимоги щодо автомобіля. До цієї претензії позивач також долучив копію заяви від 18 квітня 2013 року, в якій ОСОБА_2 зобов`язався повернути автомобіль позивачу, та докази повернення позивачем вартості автомобіля у розмірі 850 368,75 грн.
Приймаючи автомобіль у спадщину від ОСОБА_2 , відповідач був обізнаний і погодився з тим, що на момент відкриття спадщини у ОСОБА_2 існував обов`язок не використовувати автомобіль і забезпечити його збереження у стані, який існував на момент виявлення недоліків, з метою повернення автомобіля позивачу, а тому відповідач одночасно із цим прийняв обов`язок, який раніше існував у спадкодавця ОСОБА_2 , і не припинився внаслідок його смерті.
02 грудня 2014 року позивач надіслав на адресу відповідача, як нового власника автомобіля, письмову вимогу про повернення автомобіля позивачу. Відповідь на цю вимогу від відповідача не надійшла.
10 квітня 2015 року, під час технічного обслуговування автомобіля у сервісному центрі (акт виконаних робіт від 10 квітня 2015 року № 342751), позивач дізнався про зміну власника автомобіля з ОСОБА_4 на ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 07 квітня 2015 року, серії  НОМЕР_3 .
У зв`язку з продажем автомобіля, який відповідач був зобов`язаний повернути позивачу, ОСОБА_1 має відшкодувати збитки у розмірі вартості автомобіля, яка становить 999 817,37 грн,Є відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 16 листопада 2015 року № 20602/15-54.
Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 17 березня 2016 року позов задоволено. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ТОВ «АВТ Баварія» в рахунок відшкодування завданих збитків 999 817,37 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду першої інстанції обґрунтоване тим, що після смерті ОСОБА_2 відповідно до статей 1218, 1282 ЦК України спадкоємець ОСОБА_1 був зобов`язаний повернути позивачу автомобіль. Оскільки прийнятий відповідачем у спадщину автомобіль був ним проданий, він повинен відшкодувати позивачу шкоду у розмірі вартості автомобіля, яка становить 999 817,37 грн, що підтверджується висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 16 листопада 2015 року № 20602/15-54. Відповідно до пункту 8 частини другої статті 16 ЦК України відшкодування збитків є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом. Особа, якій завдано шкоди внаслідок порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування згідно зі статтею 22 ЦК України.
Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 14 грудня 2017 року заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 березня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.
Рішення суду апеляційного суду обґрунтоване тим, що кредитор пред`явив вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, з порушенням строків, встановлених статтею 1281 ЦК України, що згідно з частиною четвертою цієї статті позбавляє його права вимоги до спадкоємця ОСОБА_2 , ОСОБА_1 
ТОВ «АВТ Баварія», 10 грудня 2013 року не знало і не могло знати про смерть ОСОБА_2 , а отже , згідно із частиною третьою статті 1281 ЦК України мало право пред`явити вимогу до спадкоємців останнього протягом одного року від настання строку вимоги, тобто до 27 квітня 2014 року, оскільки строк вимоги у позивача до ОСОБА_2 настав з 27 квітня 2013 року.
Постановою Верховного Суду від 12 грудня 2018 року касаційну скаргу ТОВ «АВТ Баварія» задоволено.
Рішення Апеляційного суду міста Києва від 14 грудня 2017 року скасовано, заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 березня 2016 року залишено без змін.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Суд касаційної інстанції зазначив, що шестимісячний строк для пред`явлення спадкоємцям ОСОБА_2 вимоги кредитора, встановлений частиною другою статті 1281 ЦК України, позивач не пропустив. Суд апеляційної інстанції цього не врахував та зробив помилковий висновок про пропуск строку для пред`явлення вимоги кредитора та, як наслідок, відмовив в позові.
В оцінці обраного способу захисту Верховний Суд врахував, що придбаний у ТОВ «АВТ Баварія» автомобіль відчужено третій особі, а отже, його неможливо повернути позивачу, тому позивач обрав інший спосіб захисту, що не суперечить пункту 8.8 контракту купівлі-продажу автомобіля.
У відповідача, який продав зазначений автомобіль, підстава набуття права власності стосовно якого припинила існувати, зобов`язаний відшкодувати позивачу завдані цим збитки у зв`язку з порушенням ним обов`язку повернення проданого товару у разі розірвання договору його купівлі-продажу.
У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду міста Києва із заявою про перегляд рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 березня 2016 року за нововиявленими обставинами.
Заява про перегляд рішення за нововиявленими обставинами мотивована таким.
ОСОБА_1 набув доказів того, що він станом на 19 листопада 2014 року не був обізнаний з фактом наявності претензій з боку третіх осіб щодо всього спадкового майна, що підтверджується рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 16 липня 2020 року. Зазначене рішення він отримав 19 січня 2021 року, оскільки суд першої інстанції вирішував справу за його відсутності.
Встановлений цим рішенням, яке набрало законної сили, юридичний факт є, на думку заявника, нововиявленою обставиною відповідно до статті 423 ЦПК України.
Заявник вважає, що за наявності такої істотної обставини, яка не була встановлена судом, а також не була і не могла бути відомою особі під час розгляду справи, з огляду на те, що він участі у її розгляді не брав, вказана обставина є суттєвою та істотною, а тому є підставою для перегляду заочного рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 березня 2016 року за нововиявленими обставинами.
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 12 серпня 2021 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 17 листопада 2021 року, відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 березня 2016 року за нововиявленими обставинами.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, факт, встановлений за заявою  ОСОБА_1 , рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 16 липня 2020 року, не міг бути предметом розгляду у порядку окремого провадження, зважаючи на завдання та мету такого інституту, як окреме провадження. Судове рішення є новим доказом, яке заявник отримав за наслідком оцінки (аналізу) правового висновку Верховного Суду у справі, та не має ознак нововиявленої обставини. Нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.
Не погоджуючись із судовими рішеннями, ОСОБА_1 через адвоката Лук`янчука А. В. звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 12 серпня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 листопада 2021 року.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_1 не був обізнаним із зобов`язаннями, які набув у спадок від померлого батька, а саме про повернення автомобіля. Такий факт встановлено рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 16 липня 2020 року. Обставини, встановлені у цьому рішенні суду не були взяті до уваги під час розгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами. Факт необізнаності ОСОБА_1 про наявність кредиторських вимог зі сторони позивача є істотною обставиною для перегляду справи за нововиявленими обставинами.
У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Підставами касаційного оскарження вказаних судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
Відповідно до частин першої та другої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрало законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами в аспекті перегляду судових рішень у цій справі є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
Таким чином, нововиявленими обставинами за своєю суттю є фактичні дані, що в установленому законом порядку спростовують факти, які були покладені в основу судового рішення (частина друга статті 423 ЦПК України).
Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.
Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розділити нововиявлені обставини та нові обставини.
Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.
Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги.
Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.
Проаналізувавши зазначені норми, Верховний Суд дійшов висновку, що відмовивши у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 березня 2016 року за нововиявленими обставинами, суд правильно виходив з того, що обставини, на які посилається заявник не є нововиявленими відповідно до пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України, з огляду на встановлені судами попередніх інстанцій обставини.  
Неповідомлення  ОСОБА_1 та його необізнаність про його обов`язок повернути автомобіль та забезпечити його збереження зазначено ОСОБА_1 у доводах заяви від 16 червня 2017 року про перегляд заочного рішення та апеляційної скарги від 21 вересня 2017 року на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 березня 2016 року. Це свідчить, що зазначені обставини були відомі заявникові на час розгляду справи у 2017 році (на час звернення із заявою про перегляд заочного рішення та апеляційною скаргою).
Крім того, рішення суду про встановлення факту необізнаності з претензіями третіх осіб не може мати зворотної дії в часі та не може впливати на інші юридичні факти, що настали до набрання законної сили рішенням суду про встановлення такого факту.
Отже, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку що обставини на які посилається  ОСОБА_1  не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, а рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 16 липня 2020 року є новим доказом, отриманим заявником за наслідком оцінки (аналізу) правового висновку Верховного Суду.
Крім того, ОСОБА_1 зазначив, що суди не застосували висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 726/938/18. Вказана справа не є подібною до справи, яка переглядається, оскільки ухвалена не за подібних обставин.
З огляду на те, що доводи, наведені ОСОБА_1 у касаційній скарзі не дають підстав для висновків про незаконність оскаржуваних судових рішень, тому правильне застосовування судом апеляційної інстанції норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
У Х В А Л И В :
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , подану адвокатом Лук`янчуком Артемом Володимировичем, на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 12 серпня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 листопада 2021 року у справі за позовом за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 березня 2016 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «АВТ Баварія» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди відмовити. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                             А. С. Олійник
Г. І. Усик
В. В. Яремко