Справа № 759/5245/20                                                                                                   Головуючий в суді І інстанції Войтенко Ю.В.
Провадження № 22-ц/824/6502/2022                                                                                 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
07 липня 2022 року                                                                                                                                           м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого - Мельника Я.С.,
суддів: Матвієнко Ю.О., Гуля В.В.,
за участі секретаря Примушка О.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 04 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСПЛУАТУЮЧА КОМПАНІЯ "ОСНОВА КОМФОРТ" про припинення дій, які порушують права, відновлення становища, яке існувало до порушення та визнання недійсним умов договорів,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У березні 2020 року позивачі звернулись до суду з вказаним позовом, який обґрунтовували тим, що кожним позивачем окремо було укладено з відповідачем договори про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, в яких було погоджено вартість послуг, які надаються відповідачем. 
У вересні 2019 позивачами було отримано новий підвищений тариф, при цьому, позивачі не надавали згоди на зміну істотних умов договорів. Позивачі письмово звернулись до відповідача зі своїми запереченнями щодо підвищеного тарифу, проте, відповіді на своє звернення не отримали, у зв`язку з чим, вважають, що відповідач порушив права позивачів, які є споживачами наданих ним послуг. 
Так позивачі вважають, що підвищення плати за надані послуги в односторонньому порядку є незаконним, відповідачем щодо позивачів застосовується нечесна підприємницька практика, договори містять несправедливі умови, які порушують права споживачів. 
З огляду на викладене, позивачі просили: зобов`язати відповідача припинити дії, що порушують права позивачів, а саме, в односторонньому порядку підвищувати розмір плати за послуги по утриманню будинку та прибудинкової території без згоди позивачів, та відносити становище, яке існувало до порушення, а саме, зобов`язати відповідача з серпня 2019 включно, застосовувати погоджену сторонами у п.2.4 договору плату за послуги з утримання будинку та прибудинкової території; визнати недійсними умови договорів, що містяться в абз.2 п.2.4, п.п. 2.4.1, п.п.2.4.2, абз.2 п. 2.6, п.п. 3.3.10, п. 8.10 договору, як такі, що є несправедливими та обмежують права споживачів; покласти всі судові витрати на відповідача.
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 04 листопада 2020 року у задоволенні їх позову відмовлено.
Не погоджуючись із цим рішенням, представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - адвокат Яковенко В.П., подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.
Обґрунтовував доводи апеляційної скарги тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки кожним позивачем було укладено з відповідачем окремий договір, положення яких не є ідентичними, однак всі вони передбачають, що умови договору можуть бути змінені тільки за взаємною згодою сторін. Крім цього, на їх думку, місцевий суд не врахував, що умови договорів є несправедливими та обмежують права споживачів, та не відповідають вимогам нового Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
Вказує також на те, що відповідачем не доведено настання умов, передбачених п.п.2.4.2 договорів, які надавали йому право коригування та збільшення тарифів.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачами не укладено договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком на підставі норм нового Закону України «Про житлово-комунальні послуги». При цьому, відповідно до п. 3-1 Прикінцевих та перехідних положень, договори, укладені до введення в дію норм цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладені за правилами, визначеними цим Законом. 
За умовами оспорюваних договорів, між сторонами були визначені тарифи, при цьому, було визначено порядок зміни вказаних тарифів, який передбачав два варіанти, як односторонній, за умови настання певних обставин, так і двосторонній порядок зміни вказаних тарифів. При цьому, договори передбачають зобов`язання споживача сплачувати надані послуги в обох випадках зміни тарифів.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Експлуатуюча компанія «Основа Комфорт» уклало договори про надання послуг з утримання будинку та прибудинкових територій з ОСОБА_1 №19/T17K/81У від 11.04.2019 року, з ОСОБА_2 №13/17-K/80У від 27.11.2013 року, з ОСОБА_3 №13/17-K/6/У від 09.08.2013 року, з ОСОБА_4 №13/17-K/65/У від 06.08.2013 року, з ОСОБА_5 №13/17-K/5/У від 07.10.2013 року.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги`від 24 червня 2004 року № 1875-IV, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
Такі послуги надаються споживачу - фізичній чи юридичній особі, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.
Згідно із частиною третьою статті 20 Закону № 1875-IV споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Частинами першою та другою статті 32 цього Закону передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.
Залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: 1) перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують спеціально уповноважені центральні органи виконавчої влади; 2) друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території; 3) третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін). Ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються та затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом (стаття 14 Закону № 1875-IV).
Частиною 1 ст. 12 Закону Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VIII визначено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач).
Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII визначено що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом.
Договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладені з виконавцями таких послуг або з управителями, визначеними згідно із цим Законом, до введення в дію норм цього Закону, що регулюють надання послуги з управління багатоквартирним будинком, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами (у тому числі щодо вивезення побутових відходів - за наявності), до дати набрання чинності договорами про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, укладеними за правилами, визначеними цим Законом.
До затвердження Кабінетом Міністрів України Типового договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком сторони укладають договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком за формою та на умовах, погоджених між управителем та співвласниками, а в разі визначення управителя органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах - виконавчим органом місцевої ради (або іншим органом - суб`єктом владних повноважень, якому делеговані функції із здійснення управління об`єктами житлово-комунального господарства, забезпечення їх утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг). Умови таких договорів, що суперечать положенням Типового договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком після його затвердження Кабінетом Міністрів України, не застосовуються, а регулювання відносин сторін договору в цій частині здійснюється згідно з відповідними нормами Типового договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком.
Постановою Кабінету Міністрів України від 05 вересня 2018 року № 712 затверджено Правила надання послуги з управління багатоквартирним будинком та Типового договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком.
Пунктом 35 Правил надання послуги з управління багатоквартирним будинком визначено що за погодженням співвласників та управителя до договору управління можуть бути включені умови про зміну ціни у порядку та на умовах, визначених відповідним договором управління.
Відповідно до ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Як вбачається з матеріалів справи, у вересні 2019 року відповідно до рахунків-повідомлень від ГІОЦ КМДА, тариф за надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території для квартир АДРЕСА_1 встановлено у розмірі 10,01 грн. за 1 кв. м., для квартир АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 у розмірі 10,57 грн. за 1 кв. м. загальної площі квартири.
Відповідно до листа Департаменту житлово-комунальної інфраструктури КМДА від 24.10.2019 №058/3/2-7381, із 10 червня 2018 року запроваджено послугу з управління багатоквартирним будинком, у зв`язку з цим, органи місцевого самоврядування позбавлені повноважень по встановленню (перегляду) тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Відповідно до Закону№ 2189-VIII, ключові рішення щодо управління будинком, у тому числі, щодо вартості послуг, вибору управляючої компанії приймаються шляхом проведення будинкових зборів та голосування співвласників.
Відповідно до ст. 15 Закону № 2189-VIII договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком (зміни до нього) від імені всіх співвласників багатоквартирного будинку укладається з визначеним відповідно до законодавства управителем співвласником (співвласниками), уповноваженим (уповноваженими) на це рішенням зборів співвласників. Такий договір підписується на умовах, затверджених зборами співвласників, та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками.
Договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладені до введення в дію норм Закону, що регулюють надання послуг з управління багатоквартирним будинком, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладені за правилами, визначеними цим Законом.
На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказане збільшення тарифу відбулось у відповідності до умов договорів, які сторони погодили під час їх підписання, натомість позивачами не доведено належними та допустимими доказами наявність правових підстав для визнання недійсними цих умов договорів.
Доводи апеляційної скарги відносно того, що умови договорів не відповідають вимогам нового Закону України «Про житлово-комунальні послуги», оцінюються колегією суддів критично, позаяк договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій були укладені ще до набрання чинності Законом України «Про житлово- комунальні послуги»№2189-VIII, який передбачає, що останні продовжують свою дію до укладення нових договорів, що укладені за правилами, визначеними цим Законом.
Окрім того, як зазначалось раніше, змінюючи розмір тарифів відповідач керувався умовами договорів про надання послуг, які підписані позивачами, а тому такий порядок зміни тарифів погоджений сторонами і не є одноособовим рішення управителя.
Твердження апелянтів про те, що умови договорів є несправедливими та порушують права споживачів послуг, оцінюються колегією суддів критично, з огляду на таке.
Відповідно до вимог частин 1, 2, 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.
Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Несправедливими є, зокрема, умови договору про надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі.
Отже, умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони, по-перше, порушують принцип добросовісності, по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін, по-третє, завдають шкоди споживачеві (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі № 6-330цс16).
У справі, що переглядається, колегія суддів, не встановивши наявності одночасно всіх ознак, які свідчать про те, що умови договорів є несправедливими відповідно до приписів статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання умов договорів про надання послуг з утримання будинку несправедливими.
Посилання апелянтів на те, що місцевим судом неправомірно встановлено, що положення договорів про надання послуг є ідентичними, відхиляються колегією суддів, оскільки не впливають на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.
Інших вагомих та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення апеляційна скарга не містить.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
 
Керуючись ст.ст. 374, 375 ЦПК України, суд -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 залишити без задоволення, а рішення Святошинського районного суду міста Києва від 04 листопада 2020 року - без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:                                     Судді: