Справа № 149/731/22 
Провадження № 33/801/425/2022
Категорія: 326 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вергелес В. О.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2022 року                                                                               м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Войтко Ю. Б.,
розглянувши апеляційну скаргу адвоката Матяша Дмитра Юрійовича, подану від імені  ОСОБА_1 , на постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 12 травня 2022 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацюючого, паспорт серія НОМЕР_1 , виданий Хмільницьким МРВ УМВС України у Вінницькій області від 14.06.1995 року, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183-2 КУпАП,

встановив:
Постановою судді Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 12 травня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183-2 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді 10 діб адміністративного арешту, а також стягнуто з нього в дохід держави судовий збір в розмірі 496,20 гривень.
Відповідно до обставин, встановлених судовим рішенням, 14.04.2022 року під час перевірки встановлено, що ОСОБА_1 , на якого постановою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області накладено адміністративне стягнення за вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП у виді 120 годин суспільно-корисних робіт, не приступив до відпрацювання суспільно-корисних робіт з 11.10.2021 року, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 183-2 КУпАП.
Не погодившись з постановою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 12 травня 2022 року адвокат Матяш Д. Ю., в інтересах  ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку із малозначністю діяння та обмежитись усним зауваженням.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що мотивуючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_1 до суду неодноразово не з`являвся та не повідомив про причини неявки. Одночасно, ОСОБА_1 стверджує, що жодного разу повістки суду він не отримував, про розгляд справи дізнався від матері, з якою проживає за однією адресою. Однак, його мати хворіє на психічний розлад, а тому, отримавши листа, вона певний час тримала його серед особистих речей. Виявив його ОСОБА_1 вже після того, як відбувся розгляд справи. Дізнавшись про судовий розгляд, він невідкладно звернувся до суду і отримав копію постанови із якою в подальшому звернувся за безоплатною правовою допомогою до місцевого бюро ВПВД для її оскарження. За таких обставин, він не міг подати до суду доказу про те, що станом на 12 травня 2022 року він вже приступив до виконання суспільно-корисних робіт і з 04 травня 2022 року відробляв їх у понаднормові строки, оскільки станом на день оскарження постанови суду, відпрацював 112 годин зі 120. На думку сторони захисту, це могло б вплинути на обсяг відповідальності за скоєне та призначене покарання, яке було присуджене ОСОБА_1 та не виключало б можливості закриття провадження на підставі ст. 22 КУпАП. Тобто суд був позбавлений можливості у відповідності до вимог ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчинені, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення, оскільки не було належним чином повідомлено особу та не було з`ясовано кількість відроблених суспільно-корисних робіт ОСОБА_1 на час розгляду справи. Враховуючи те, що правопорушник вину визнає, та пояснює, що не збирався навмисно ухилятися від суспільно-корисних робіт, а не виходив на роботи у зв`язку з хворобою матері, в даний час відбуває суспільно-корисні роботи, та ухилятись від їх виконання не збирається, тому сторона захисту вважає за можливе звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ст. 183-2 КУпАП за малозначністю і оголосити йому усне зауваження.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Матяша Д. Ю., які підтримали подану апеляційну скаргу та просять її задовольнити, перевіривши матеріали адміністративної справи та доводи апеляційної скарги, суд дійшов до наступного висновку.
Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справах здійснюється на основі суворого додержання законності (ч. 1 і ч. 2 ст. 7 КУпАП).
При цьому правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, гласність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено відповідальність (ст. 9 КУпАП), а згідно ст. 10 КУпАП правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Згідно ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, а відповідно ч. 1 ст. 33 цього Кодексу стягнення за правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.
При цьому адміністративна відповідальність - це різновид юридичної відповідальності і реакція суспільства на шкоду, заподіяну правопорушенням, державна оцінка порушення правової норми, що охороняється адміністративно-правовими санкціями, і є складовою державного примусу, тобто примусове, з додержанням встановленої процедури, застосування правомочним суб`єктом передбачених законодавством за вчинення адміністративного проступку заходів впливу, які виконані правопорушником (специфічне реагування держави на правопорушення, що полягає в застосуванні уповноваженим органом або посадовою особою передбаченого законом стягнення до суб`єкта правопорушення). Стягнення за вчинення такого протиправного діяння накладається органом державної влади (посадовою особою органу державної влади) наділеним відповідними адміністративними повноваженнями.
Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.
Оскаржувана постанова суду відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дане правопорушення та прийняте по справі рішення.
Проте дослідивши у повному обсязі сукупність зібраних по справі доказів та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, з врахуванням всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, апеляційний суд вважає, що Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області не повно з`ясував всі обставини справи, не дав належну правову оцінку письмовим поясненням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Вирішуючи питання про накладення на дану особу адміністративного стягнення, суд належним чином не врахував приписи статей 23, 33 КУпАП, відповідно до яких адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, а при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Згідно диспозиції ст. 183-2 КУпАП адміністративна відповідальність настає у разі ухилення особи від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт.
При цьому під ухиленням особи від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт у цій статті слід розуміти неприбуття порушника до місця виконання суспільно корисних робіт (підприємства, установи, організації) протягом двох днів з дати, визначеної у направленні уповноваженою посадовою особою органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, без поважних причин, невихід на суспільно корисні роботи або відмова від виконання роботи, вид якої визначений підприємством, установою, організацією, більше двох разів протягом місяця без поважних причин, а також поява на робочому місці у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння.
Поважними причинами є хвороба особи та інші документально підтверджені обставини, що фактично позбавляють можливості порушника прибути для відпрацювання суспільно корисних робіт.
Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183-2 КУпАП, доведений матеріалами справи та встановлений постановою судді Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 12.05.2022.
Утім суд прийшов до такого висновку за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, без врахування інших обставин, які мають значення для ухвалення обґрунтованого та справедливого судового рішення, а тому безпідставно застосував максимальний термін адміністративного стягнення, передбачений ст. 183-2 КУпАП.
Оцінюючи в сукупності обставини вчинення правопорушення, а саме те, що ОСОБА_1 раніше не піддавався адміністративному стягненню, визнав вину та розкаявся у вчиненому, в письмових поясненнях до начальника Хмільницького районного відділу № 3 філії «Центр пробації» у Вінницькій області зазначає, що хоче відпрацювати суспільні роботи та просить надати повторно направлення, і зобов`язується відпрацювати без порушень та зауважень.
Апеляційний суд враховує також ті обставини, що ОСОБА_1 відпрацював 120 годин в КП «Хмільниккомунсервіс» з 04.05.2022 - 24.05.2022 по направленню Хмільницького районного суду, за місцем проживання характеризується позитивно, а також, що адміністративний арешт - це найсуворіший вид адміністративного стягнення, що застосовується лише у виняткових випадках за окремі види адміністративних правопорушень і полягає у триманні правопорушника в ізоляції від суспільства. В той же час апеляційний суд враховує тривалий час ухилення ОСОБА_1 від відбування адміністративного стягнення, доказів того, що він не виходив на роботи у зв`язку з хворобою матері суду не надав. 
Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права - однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях ЄСПЛ, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
За таких обставин справи і відомостей про особу винного апеляційний суд приходить до переконання, що наявні підстави для застосування до  ОСОБА_1  адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту терміном три доби, чого в даному конкретному випадку буде достатньо для забезпечення виховного впливу та запобігання вчиненню нових правопорушень.
При цьому суд відхиляє доводи захисту про звільнення його від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення, оскільки враховуючи характер вчиненого правопорушення, воно не відноситься до таких.
Керуючись ст. 247, 294 КУпАП, суд -

постановив:
Апеляційну скаргу адвоката Матяша Дмитра Юрійовича, подану від імені  ОСОБА_1 , задовольнити частково. 
Постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 12 травня 2022 року про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1  за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183-2 КУпАП, змінити в частині розміру накладеного адміністративного стягнення.
Зменшити стягнення, призначене ОСОБА_1 за ст. 183-2 КУпАП та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді 3 (трьох) діб адміністративного арешту.
В решті постанову суду залишити без змін. 
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду                                                        Ю. Б. Войтко