ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

18 липня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 160/12966/21	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Добродняк І.Ю. (доповідач),
                               суддів:  Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі 
апеляційну скаргу   ОСОБА_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року (головуючий суддя Маковська О.В.) 
у справі  №160/12966/21
за позовом ОСОБА_1 
до Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,- 
 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області №88-3/VІІІ від 28.01.2021;
- зобов`язати Сурсько-Литовську сільську раду Дніпровського району Дніпропетровської області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель комунальної власності з кадастровим номером 1221487500:01:040:0001.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся до відповідача з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 1221487500:01:040:0001. Відповідач повідомив позивача, що дана земельна ділянка запланована для розвитку громади та включена до переліку ділянок, які передбачені для продажу права оренди на земельних торгах у формі аукціону окремими лотами на підставі рішення №88-3/VІІІ від 28.01.2021. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду 06 грудня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Суд першої інстанції виходив з того, що подання заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, не є підставою для заборони внесення земельної ділянки до переліку земельних ділянок, які або права на які виставляються на земельні торги. Відповідач, приймаючи рішення від 28.01.2021 №88-3/VIII, діяв у межах наданих йому повноважень. Доказів оскарження відповіді відповідача від 04.02.2021 №131/2-16, наданої позивачу за результатами розгляду його заяви від 12.01.2021, суду не надано.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 
Позивач зазначає, що на час прийняття сільською радою рішення від 28.01.2021 №88-3/VIII була відсутня затверджена містобудівна документація, яка відсутня і на теперішній час. Крім того, станом на 04.02.2021 (день винесення спірного рішення) у відповідача були вістуні законодавчі підстави для прийняття рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки. 
Забороні/зупиненню права можливого розпорядження земельною ділянкою має передувати рішення органу місцевого самоврядування про виставлення на земельні торги окремим лотом земельної ділянки, а не рішення про включення до переліку земельних ділянок, права щодо яких будуть продані на земельних торгах. Відповідач не надав доказів, що на час прийняття оскаржуваного рішення сільської ради земельна ділянка з кадастровим номером 1221487500:01:040:0001 вже була сформована як окремий лот та виставлена на торги. 
Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на таке.
Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, 12.01.2021 позивач - ОСОБА_1 звернувся до Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки 1221487500:01:040:0001 (а.с. 13).
До заяви додано копія паспорта, копія ідентифікаційного коду, графічний матеріал, на якому зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.
Відповідно до викопіювання з публічної кадастрової карти України земельна ділянка, кадастровий номер 1221487500:01:040:0001, - комунальна власність, цільове призначення:16.00 Землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам), площа 16,8522 га. 
Листом від 04.02.2021 № 131/2-16 виконавчий комітет Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, розглянувши заяву позивача від 12.01.2021 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель комунальної власності з кадастровим номером земельної ділянки 1221487500:01:040:0001, та відповідно до протоколу постійної комісії   Сурсько-Литовської сільської ради  з питань містобудування, будівництва, земельних відносин, охорони навколишнього природного середовища та благоустрою № 7 від 27.01.2021,  повідомив позивача, що запрошувана земельна ділянка запланована для розвитку громади та включена до переліку ділянок, які передбачені для продажу права оренди на земельних торгах у формі аукціону окремими лотами (Рішення №88-3/VIII від 28.01.2021). 
Рішенням Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 28.01.2021 №88-3/VIII внесені зміни до п.1, 7 Додатку до рішення №1277-49/VIII від 24.07.2020 «Про включення до переліку земельних ділянок, право оренди яких пропонується для продажу на земельних торгах, у формі аукціону, окремими лотами» та додано до переліку земельні ділянки, зокрема, земельну ділянку з кадастровим номером 1221487500:01:040:0001 загальною площею 16,8522 га.
Рішенням Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 24.07.2020 №1277-49/VІІ затверджено перелік земельних ділянок комунальної власності Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області для продажу права оренди на земельних торгах у формі аукціону окремими лотами на території Сурсько-Литовської сільської ради.
Пунктом 2 цього рішення уповноважено виконавця земельних торгів здійснити дії щодо підготовки лотів та проведення земельних торгів у формі аукціону щодо продажу права оренди земельних ділянок, зазначених у додатку 1.
З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке. 
Стосовно питання правомірності рішення Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області №88-3/VІІІ від 28.01.2021 «Щодо внесення уточнень і доповнень до рішення №1277-49/VIII від 24.07.2020 «Про включення до переліку земельних ділянок, право оренди яких пропонується для продажу на земельних торгах, у формі аукціону, окремими лотами», суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що означене рішення прийнято сільською радою в межах наданих їй повноважень. 
Відповідно частини 1    статті 12 Земельного кодексу України    до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: п.а) розпорядження землями територіальних громад; п.б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; п.в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Відповідно до ч.1 ст.124 ЗК України, в редакції    в редакції на час виникнення спірних правовідносин, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними    статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. 
Частиною 2 статті 124 ЗК України встановлено правило, за яким передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою    статті 134 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.134 ЗК України    земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об`єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Частиною 2 статті 134 ЗК України визначений вичерпний перелік випадків, коли земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах).
Частиною 3 статті 134 ЗК України встановлено, що земельні торги не проводяться при наданні (передачі) земельних ділянок громадянам у випадках, передбачених  статтями 34,  36  та  121  цього Кодексу, а також передачі земель загального користування садівницькому товариству та дачному кооперативу. Земельні торги не проводяться при безоплатній передачі земельних ділянок особам, статус учасника бойових дій яким надано відповідно до  пунктів 19-21  частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Відповідно до ч.1, 2  ст.135 ЗК України земельні торги проводяться у формі аукціону, за результатами проведення якого укладається договір купівлі-продажу, оренди, суперфіцію, емфітевзису земельної ділянки з учасником (переможцем) земельних торгів, який запропонував найвищу ціну за земельну ділянку, що продається, або найвищу плату за користування нею, зафіксовану в ході проведення земельних торгів.
Продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) здійснюється виключно на земельних торгах, крім випадків, встановлених частинами другою і третьою статті 134 цього Кодексу.
Організатором земельних торгів є фізична або юридична особа - власник земельної ділянки, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, що здійснює реалізацію права державної чи комунальної власності на земельні ділянки, які уклали з виконавцем земельних торгів договір про проведення земельних торгів (ч.3 ст.35 ЗК України).
Частиною 1 статті  136 ЗК України передбачено, що організатор земельних торгів визначає перелік земельних ділянок державної чи комунальної власності та/або прав на них, які виставляються на земельні торги окремими лотами. Забороняється вносити до зазначеного переліку призначені під забудову земельні ділянки без урахування у випадках, передбачених законом, результатів громадського обговорення.
У переліку зазначаються місце розташування (адреса) земельної ділянки, її цільове призначення (функціональне використання), площа, кадастровий номер, умови продажу.
Відповідно до ч.2 ст.136 ЗК України добір земельних ділянок державної чи комунальної власності, у тому числі разом з розташованими на них об`єктами нерухомого майна (будівлями, спорудами) державної чи комунальної власності, які або права на які виставляються на земельні торги, здійснюється з урахуванням затверджених містобудівної документації та документації із землеустрою, а також маркетингових досліджень, інвестиційної привабливості, звернень громадян та юридичних осіб щодо намірів забудови.
Виходячи з наведених правових норм, відповідач як розпорядник земель комунальної власності є організатором земельних торгів та відповідно до вимог чинного законодавства наділений повноваженнями визначати перелік земельних ділянок комунальної власності та/або прав на них, які виставляються на земельні торги, тому відповідач фактично оскаржуваним  рішенням №88-3/VІІІ від 28.01.2021 реалізував своє право власника земельної ділянки на продаж прав, зокрема,  на земельну ділянку, кадастровий номер  1221487500:01:040:0001, на земельних торгах.
При цьому, законодавчо встановлені обставини, за яких вказана земельна ділянка або права на неї не підлягає продажу на конкурентних засадах (земельних торгах), та/або земельні торги не проводяться, відсутні, із наявних в матеріалах справи доказів не вбачаються. 
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що позовні вимоги в частині оскарження  рішення №88-3/VІІІ від 28.01.2021 Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області задоволенню не підлягають як є безпідставні. 
Стосовно позовних вимог про зобов`язання відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки за рахунок земельної ділянки з кадастровим номером 1221487500:01:040:0001, суд апеляційної інстанції зазначає таке. 
Статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:
1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;
2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;
3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;
4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;
5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;
6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За правилами ч.2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про: п.2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; п.3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; п.4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 10) інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Відповідно до ч.4 ст.245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
В даному випадку позивач, звертаючись до суду з вимогою зобов`язати відповідача  надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення бажаної земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, відмову надати такий дозвіл не оскаржує. Зобов`язання відповідача вчинити певні дії за характером спірних правовідносин не є похідною вимогою від вимоги про  визнання протиправним та скасування  рішення №88-3/VІІІ від 28.01.2021.
Відповідно до ч.2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Керуючись наведеними вище правовими нормами, суд апеляційної інстанції вважає за можливе пред`явлені позовні вимоги про зобов`язання вчинити певні дії розглянути в сукупності з питанням правомірності відмови надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Згідно ч.3 ст. 116 ЗК України  безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Статтею 121 Земельного кодексу України встановлено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, зокрема, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.
Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений статтею 118 ЗК України, згідно якому громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею (ч.6 ст.118 ЗК України). 
Згідно з ч.7 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Згідно ч.9 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
Отже, з аналізу зазначених норм в їх сукупності вбачається, що отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивованої відмови у його наданні) є однією із стадій законодавчо встановленого порядку безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянам.
Визначена законом процедура є способом дій відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування у відповідь на звернення громадян щодо того чи іншого «земельного» питання. 
В спірному випадку повноважним органом щодо передачі визначеної земельної ділянки у власність є Сурсько-Литовська сільська рада Дніпровського району Дніпропетровської області.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч.1 ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.97 № 280/97-ВР сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені  Конституцією України, цим та іншими законами.
Згідно п.34 ч.1 ст.26 Закону № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.
За правилами ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.
Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.
Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених  пунктами 4  і  16 статті 26,  пунктами 1,  29  і  31 статті 43  та  статтями 55,  56  цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням.
Результати поіменного голосування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до  Закону України  «Про доступ до публічної інформації». На офіційному веб-сайті ради розміщуються в день голосування і зберігаються протягом необмеженого строку всі результати поіменних голосувань.
Результати поіменного голосування є невід`ємною частиною протоколу сесії ради.
У світлі вимог наведеної вище норми ч.2 ст.19 Конституції України дотримання відповідним органом місцевого самоврядування встановленої законом процедури є обов`язковою, як є обов`язковим і вчинення таким органом дій (прийняття рішень) лише на законних підставах. 
Таким чином, обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови.
Проте, в матеріалах справи відсутнє рішення Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про надання позивачеві дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, або мотивоване рішення про відмову у наданні такого дозволу з визначенням певних, законодавчо встановлених, підстав для такої відмови.
Як вбачається з вищенаведених обставин справи, на звернення позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 12.01.2021, позивачеві надана відповідь листом виконавчим комітетом Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області №131/2-16 від 04.02.2021, яка за своєю суттю не є рішенням в розумінні наведених вище норм, зокрема, про відмову у наданні вказаного дозволу із зазначенням встановлених законодавцем підстав для такої відмови. 
Отже, відповідачем у даному випадку не виконано обов`язку, встановленого ст.118 ЗК України, що свідчить про допущену останнім бездіяльність, яка порушує право позивача на розгляд звернення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення бажаної земельної ділянки у власність. 
Оцінюючи дії відповідача на відповідність критеріям, зазначеним у ч.2  ст.2 КАС України, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідач – Сурсько-Литовська сільська рада (а не його виконавчі органи),  будучи суб`єктом владних повноважень, при розгляді заяви позивача від 12.01.2021 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, не діяв у межах наявних повноважень, на підставі та у спосіб, що передбачений чинним законодавством України, що є підставою для визнання протиправною бездіяльності Сурсько-Литовської сільської ради щодо неприйняття рішення за наслідками розгляду вказаної заяви позивача. 
З приводу позовних вимог про зобов`язання відповідача прийняти рішення про надання позивачеві дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність як способу відновлення порушеного права позивача, суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Як вказано вище, відповідно до ч.4   ст.245 КАС України   суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Також суд апеляційної інстанції звертає увагу, що згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 - під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.
На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Таким чином, застосування дискреційних повноважень суб`єкта владних повноважень повинно мати чіткі межі застосування.  І за наявності правової можливості відповідного органу  прийняти одного з двох рішень суд зобов`язаний відновити порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова є неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.
Виходячи з встановлених у справі обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що   в спірному випадку порушене право позивача на отримання обґрунтованого рішення за його заявою від 12.01.2021 має бути відновлено шляхом зобов`язання відповідача розглянути цю заяву та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства, оскільки відповідачем у спосіб, передбачений законом, питання, ініційоване позивачем, не розглянуто, рішення по суті заяви не прийнято, що виключає підстави для задоволення позову про зобов`язання відповідача прийняти рішення  про надання дозволу на розробку проекту землеустрою.
Наведене вище відповідно до ст.317 КАС України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині з прийняттям нового про часткове задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 310, 315, 317, 321, 322  Кодексу адміністративного судочинства України, суд –
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року у справі  №160/12966/21 скасувати, прийняти нове рішення.
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області щодо неприйняття рішення за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 12.01.2021 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель комунальної власності з кадастровим номером 1221487500:01:040:0001. 
Зобов`язати Сурсько-Литовську сільську раду Дніпровського району Дніпропетровської області у встановленому порядку  розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель комунальної власності з кадастровим номером 1221487500:01:040:0001, та прийняти відповідне рішення за результатами розгляду цієї заяви.
В решті позову відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.
   
Головуючий - суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко