УХВАЛА

22 квітня 2022 року 
м. Київ
справа № 380/13406/21
адміністративне провадження № К/990/9565/22  
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А. перевірив касаційну скаргу Львiвської обласної прокуратури на рішення Львiвського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львiвської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування рiшення,
В С Т А Н О В И В:
У серпнi 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Львiвської обласної прокуратури, в якому просила: визнати протиправним та скасувати рішення комісії з установлення періоду проходження служби (стажу роботи) вiд 30 червня 2021 року  в частині не врахування до її стажу роботи періоду проходження державної служби з 02 вересня 1997 року по 22 червня 2021 року в органах Державної податкової служби; зобов`язати вiдповiдача прийняти рішення, яким до періоду проходження служби (стажу роботи), який дає право на одержання щомісячної надбавки за вислугу років, включити проходження нею державної служби у період з з 02 вересня 1997 року по 22 червня 2021 року в органах місцевого самоврядування та Державної податкової служби.
Рішенням Львiвського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року, залишеним без змiн постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2022 року, позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення, викладене в протоколі засідання комісії з установлення періоду проходження служби (стажу роботи), який дає право на одержання щомісячної надбавки за вислугу років Львівської обласної прокуратури вiд 30 червня 2021 року №21/2021, в частині неврахування до стажу роботи ОСОБА_1 періоду проходження державної служби з 02 вересня 1997 року по 22 червня 2021 року в органах місцевого самоврядування та Державної податкової служби. Зобов`язано Львівську обласну прокуратуру прийняти рішення, яким до періоду проходження служби (стажу роботи) ОСОБА_1 , що дає право на одержання щомісячної надбавки за вислугу років, включити проходження державної служби в період з 02 вересня 1997 року по 22 червня 2021 року в органах місцевого самоврядування та Державної податкової служби. Вирiшено питання розподiлу судових витрат.
13 квiтня 2022 року Львiвська обласна прокуратура подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Львiвського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2022 року. Заявник, посилаючись на положення пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України та неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення ними норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та відмовити в позові.
Предметом спору у цій справі є правомірність рішення про вiдмову зарахувати до стажу роботи в органах прокуратури, що дає право на одержання щомісячної надбавки за вислугу років періоду проходження державної служби в органах місцевого самоврядування та Державної податкової служби, за вiдсутностi вищої освiти.
З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.
Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України. 
Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених)  статтею 328   цього Кодексу підстави (підстав). 
У касаційній скарзі Львiвська обласна прокуратура зазначила, що оскаржує судові рішення на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, зокрема, послалася на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах. Проте, яка саме норма потребує такого висновку заявник конкретно не зазначив, а у тексті касаційної скарги лише указав на прiорiтетнiсть норм Закону України «Про прокуратуру»  перед нормами Закону України «Про державну службу», з посиланням на необхiднiсть формування єдиної правозастосовної практики.
Вирішуючи питання відкриття касаційного оскарження з вказаної підстави, Суд виходить з наступного. 
Так,  оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, т.і.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.
У касаційній скарзі Львiвська обласна прокуратура зокрема, послалося на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних праводносинах. Проте, яка саме норма потребує такого висновку заявник не зазначив, а у тексті касаційної скарги прокуратура лише указала, що саме нормами Закону України «Про прокуратуру» визначенi передумови для зарахування до стажу роботи прокурора перiодiв роботи на посадах державної служби з метою установлення надбавки до заробiтної плати. 
Аргументи Львiвської обласної прокуратури що скарга стосується питання права, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики та на винятковість цієї справи, з посиланням на пiдпункти «а», «в» пункту 2 частини п`ятої статтi 328 KAС України є помилковими, оскільки відповідно до відомостей Єдиного державного судового реєстру ухвалою Львiвського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2021 року розгляд справи призначено і справу розглянуто за правилами загального позовного провадження. Крім того, такі доводи не є самостійною підставою для касаційного оскарження зазначених судових рішень у цій справі, так як за нормами частини п`ятої статті 328 КАС України ці аргументи необхідно додатково зазначати виключно у разі оскарження судових рішень, перегляд яких у Верховному Суді не передбачено нормами КАС України.
Отже, заявник лише формально зазначив підставу касаційного оскарження - відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, оскільки не вказав норми права, яка потребує такого висновку та не навів аргументації як саме цей висновок впливає на спірні правовідносини, за обставин, установлених судами у цій справі, що мають індивідуальні ознаки, характерні виключно для неї.
Отже, у скарзі відсутні обґрунтовані мотиви, за яких суд може відкрити касаційне провадження на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Частиною першою статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Лише загальні посилання на відсутність висновку Верховного Суду, за відсутності вмотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права та дотримання всіх умов касаційного оскарження не є підставою для відкриття касаційного провадження.
За таких обставин, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.
Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,
У Х В А Л И В:
1.  Касаційну скаргу Львiвської обласної прокуратури на рішення Львiвського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львiвської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування рiшення повернути особі, яка її подала.
2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                              С.А. Уханенко