П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

21 квітня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 540/1606/21	
Головуючий в 1 інстанції: Дубровна В.А.
П`ятий  апеляційний адміністративний суд у складі колегії:    
доповідача - судді Стас Л.В.
суддів – Турецької І.О., Шеметенко Л.П. 
за участю секретаря – Алексєєвої Н.М.,
за участю представника апелянта – Плахотнюка С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Комунального закладу "Навчально-виховний комплекс "Школа гуманітарної праці" Херсонської обласної ради на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2021 року по справі за позовом Комунального закладу "Навчально-виховний комплекс "Школа гуманітарної праці" Херсонської обласної ради до Уповноваженого із захисту державної мови про визнання протиправним та скасування індивідуального акту,

ВСТАНОВИВ:

Комунальний заклад "Навчально-виховний комплекс "Школа гуманітарної праці" Херсонської обласної ради (далі - позивач, КЗ "НВК "Школа гуманітарної праці", Комунальний заклад), від імені якого діє адвокат Плахотнюк С.О. (далі - представник позивача), звернувся до суду з позовом до Уповноваженого із захисту державної мови (далі - відповідач, Уповноважений), в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати Акт про результати здійснення контролю за застосуванням державної мови від 24.02.2021р.;
- визнати протиправним та скасувати Протокол про порушення органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, підприємством, установою та організацією, іншим суб`єктом господарювання незалежно від форми власності, громадським об`єднанням, політичною партією вимог щодо обов`язкового застосування державної мови, встановлених статтями 12-23, 25-29, 31-42 Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної" від 24.02.2021р.
Позовні вимоги представник Комунального закладу обґрунтовує тим, що 23.03.2021р. позивач отримав від Уповноваженого із захисту державної мови лист, а також копії Акту про результати здійснення контролю за застосуванням державної мови та Протокол, датовані 24.02.2021р. Вважаючи вищезазначені акт і протокол актами індивідуальної дії, які прийняті всупереч вимог п. п. 1, 3, 4, 5, 9 ч. 2 ст. 2 КАС України, представник позивача керуючись ч. 5 ст. 13 ЗУ "Про забезпечення функціонування української мови як державної", якою передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність Уповноваженого можуть бути оскаржені до суду, звернувся до суду з вказаним позовом.
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2021 року – в задоволенні позову відмовлено. 

В апеляційній скарзі, позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду від 10 листопада 2021 року – скасувати, та прийняти нову постанову про задоволення позову. Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що суд першої інстанції помилково визначив, що День знань є складовою освітнього процесу, а директор школи, виступаючи зі сцени театру, фактично виконував свої службові обов`язки, тому був зобов`язаний застосовувати державну мову. Водночас, виступ у театрі перед початком театральної вистави, навіть на заході, який присвячений Дню Знань, - не є частиною освітнього процесу. Адже під час такого виступу будь-які науково-методичні і педагогічні заходи не проводились. Сам захід, як і безпосередньо виступ директора школи, не був передбачений навчальною програмою та/або освітньою програмою закладу освіти як певний вид навчальної діяльності або освітній компонент та не здійснювався як такий. Таким чином висновок суду, що директор школи порушив ч.1 ст.21 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної», а саме: застосував недержавну мову у освітньому процесі, що містять оскаржувані акт і протокол, - є таким, що не відповідає дійсності. Крім того, апелянт зазначив, що відповідно до ч.5 ст.13 Закону №2704-VІІІ, мовою локальних актів, що регулюють діяльність підприємств, установ та організацій державної і комунальної форм власності, є державна мова. Ця норма містить імперативну вимогу використовувати державну мову в локальних актах. Проте, на думку апелянта, вона не забороняє оприлюднювати локальні акти недержавною мовою. Таким чином висновок суду, що апелянт порушив ч.5 ст.13 Закону, а саме: викладав локальні акти недержавною мовою, що містять оскаржувані акт і протокол, - є таким, що не відповідає дійсності.
У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач, послався на доводи, які узгоджуються з висновками суду першої інстанції. 
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що 24.02.2021р. представником Уповноваженого із захисту державної мови здійснено перевірку Комунального закладу "Навчально-виховний комплекс "Школа гуманітарної праці" Херсонської обласної ради на предмет застосування державної мови.
Підставою для проведення перевірки послугував наказ Уповноваженого від 30.11.2020р. №8-дк «Про здійснення державного контролю за застосуванням державної мови НВК Школа гуманітарної праці», виданий за результатами дослідження Уповноваженим службової записки головного спеціаліста відділу державного контролю за застосуванням державної мови в органах державної влади та місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами Управління моніторингу та державного контролю за застосуванням державної мови А. Гриви від 24.11.2020р.
Наказом Уповноваженого від 11.01.2021р. №1-дк продовжено на 30 робочих днів строк здійснення заходів державного контролю, передбачених наказом №8-дк.
За результатами перевірки, представником Уповноваженого 24.02.2021р. складено Акт, яким зафіксовано порушення Комунальним закладом приписів ч. 5 ст. 13 та ч. 1 ст. 21 ЗУ "Про забезпечення функціонування української мови як державної".
На підставі вказаного Акту 24.02.2021р. представником відповідача складено Протокол «Про порушення органом державної влади, органом влади Автономної республіки Крим, органом місцевого самоврядування, підприємством, установою та організацією, іншим суб`єктом господарювання незалежно від форми власності, громадським об`єднанням, політичною партією вимог щодо обов`язкового застосування державної мови, встановлених статтями 12-23, 25-29, 31-42 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» , зміст якого дублює вищезазначені правопорушення.
Вважаючи вищезазначені Акт і Протокол протиправними, представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що  висновок представника Уповноваженого про складення Комунальною установою локальних актів недержавною мовою, що є порушенням приписів ч. 5 ст. 13 Закону №2704-VІІІ, підтверджується доказами, які згідно вимог КАС України є належними, допустимими, достовірними та достатніми, у зв`язку із чим представником відповідача цілком законно та обґрунтовано зафіксовано відповідне порушення в оскаржуваних Акті та Протоколі.
Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла такого висновку. 

Спірні правовідносини врегульовані приписами Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» від 25.04.2019р. №2704-VIII (далі - Закон України №2704-VIII).
У відповідності до положень ст. 49 Закону №2704-VIII, з метою сприяння функціонуванню української мови як державної у сферах суспільного життя, визначених цим Законом, на всій території України діє Уповноважений із захисту державної мови (далі - Уповноважений).
Завданнями Уповноваженого є:
- захист української мови як державної;
- захист права громадян України на отримання державною мовою інформації та послуг у сферах суспільного життя, визначених цим Законом, на всій території України і усунення перешкод та обмежень у користуванні державною мовою (ч. 2).
З метою реалізації покладених на нього завдань Уповноважений здійснює такі повноваження:
- подає Кабінету Міністрів України пропозиції щодо забезпечення ефективної реалізації державної політики, спрямованої на захист державної мови, всебічний розвиток і функціонування державної мови у сферах суспільного життя, визначених цим Законом, на всій території України, сприяння задоволенню мовних потреб українців, які проживають за межами України;
- забезпечує моніторинг виконання законодавства про державну мову, державних цільових програм забезпечення всебічного розвитку і функціонування української мови як державної;
- розглядає скарги фізичних і юридичних осіб на дії та бездіяльність органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій всіх форм власності, інших юридичних і фізичних осіб щодо дотримання вимог законодавства про державну мову;
- спрямовує до Комісії з питань вищого корпусу державної служби, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій подання про проведення службових розслідувань, а також притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, винних у порушенні законодавства про державну мову, що є обов`язковими до розгляду;
- складає протоколи та застосовує стягнення у випадках, встановлених законом;
- здійснює контроль за виконанням повноважень його представниками відповідно до частини шостої цієї статті;
- затверджує форму акту про результати здійснення контролю за застосуванням державної мови, а також форму протоколу та постанови, зазначених у статті 57 цього Закону (ч. 4).
Уповноважений щороку готує і не пізніше 1 травня року, наступного за звітним, подає Кабінету Міністрів України та представляє громадськості річний публічний звіт про свою діяльність і про стан дотримання цього Закону разом з висновками та рекомендаціями Рахункової палати, наданими за результатами здійснення заходів державного зовнішнього фінансового контролю (аудиту) діяльності Уповноваженого, та інформацією про стан виконання відповідних рекомендацій. Одночасно з поданням річного звіту Уповноважений розміщує його на своєму офіційному веб-сайті для відкритого доступу, в тому числі у формі відкритих даних відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації" (ч. 5).
Уповноважений здійснює свої повноваження безпосередньо. Для забезпечення виконання повноважень Уповноважений призначає представників. Представник Уповноваженого є працівником секретаріату Уповноваженого і здійснює повноваження, визначені цим Законом, за місцезнаходженням секретаріату або в іншому місці, визначеному Уповноваженим (ч. 6).
Згідно приписів ст. 52 Закону №2704-VIII, для забезпечення діяльності Уповноваженого утворюється секретаріат. Секретаріат Уповноваженого здійснює організаційне, експертно-аналітичне, правове, інформаційне та матеріально-технічне забезпечення діяльності Уповноваженого. Положення про секретаріат Уповноваженого затверджує Уповноважений (ч. ч. 1, 2).
Статтею 56 Закону №2704-VІІІ визначено, що Уповноважений здійснює державний контроль за застосуванням державної мови у випадку, визначеному частиною третьою статті 55 цього Закону, а також за власною ініціативою.
Предметом здійснення державного контролю за застосуванням державної мови є дотримання визначених цим Законом вимог застосування державної мови.
Порядок здійснення державного контролю за застосуванням державної мови органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, суб`єктами господарювання, іншими юридичними особами та їх посадовими особами встановлюється цим Законом (ч. 1).
Уповноважений, його представник за результатами здійснення контролю за застосуванням державної мови складає акт про результати здійснення контролю за застосуванням державної мови (ч. 4).
Акт про результати здійснення контролю за застосуванням державної мови повинен містити таку інформацію:
1) місце складення акта;
2) дата складення акта;
3) ім`я або найменування особи, стосовно якої здійснено контроль за застосуванням державної мови;
4) підстави здійснення контролю за застосуванням державної мови;
5) опис фактів, виявлених під час здійснення контролю за застосуванням державної мови;
6) висновок про дотримання або недотримання (порушення) визначених законом вимог обов`язкового застосування державної мови;
7) прізвище, ім`я, по батькові Уповноваженого чи його представника, що склав акт (ч. 5).
У разі фіксації актом про результати здійснення контролю за застосуванням державної мови факту порушення органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, підприємством, установою та організацією, іншим суб`єктом господарювання незалежно від форми власності, а також громадським об`єднанням, політичною партією вимог щодо обов`язкового застосування державної мови, встановлених статтями 12-23, 25-29, 31-42 цього Закону, Уповноважений, його представник складає на підставі такого акта протокол (ч. 6).
Згідно приписів ч. ч. 2, 3 ст. 56 Закону №2704-VІІІ, Уповноважений, його представник під час здійснення державного контролю за застосуванням державної мови має право:
- одержувати на свою вимогу копії документів та іншу інформацію, що стосується предмета контролю, необхідну для здійснення контролю за застосуванням державної мови;
- безперешкодно відвідувати органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, бути присутнім на їх засіданнях з дотриманням вимог закону;
- одержувати на свою вимогу копії документів та іншу інформацію, що стосується предмета контролю, від громадських об`єднань, політичних партій, інших юридичних осіб.
Органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації державної і комунальної форм власності, а також громадські об`єднання, політичні партії, інші юридичні особи на вимогу Уповноваженого, його представника впродовж 30 днів від дня надходження відповідного запиту надають копії документів, а також іншу інформацію, що стосується предмета контролю, крім інформації, яка визначена законом як інформація з обмеженим доступом.
Якщо відповідний суб`єкт, зазначений в абзаці першому цієї частини, без установлених законом підстав відмовив у наданні або не надав у визначений цим Законом строк відповідних копій документів чи інформації, Уповноважений, його представник повторно звертається до такого суб`єкта. У разі повторної відмови у наданні або повторного ненадання відповідних копій документів чи інформації Уповноважений застосовує стягнення відповідно до закону (ч. 3).
З наведених норм слідує, що представник Уповноваженого під час проведення контролю за застосуванням державної мови має право на витребування будь-яких документів та інформації що стосується предмета контролю, між тим витребування документів та інформації є правом перевіряючого, а не його обов`язком.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, Актом про результати здійснення контролю за застосуванням державної мови від 24.02.2021р. зафіксовано допущені позивачем порушення вимог Закону №2704-VІІІ, що також відображено і у Протоколі від 24.02.2021р., а саме:
1. Видання недержавною (російською) мовою актів, що регулюють діяльність КЗ "НВК "Школа гуманітарної праці", а саме:
- наказу від 12.03.2020р. №117 «О приостановке образовательного процесса и организации дистанционного обучения на период карантина в УВК ШГТ ХОС» ;
- наказу від 26.03.2020р. №120 2О продлении карантина в УВК ШГТ ХОС» ;
- наказу від 23.04.2020р. №127 «О продлении карантина в УВК ШГТ ХОС» ;
- наказу від 08.05.2020р. №143 «О продлении карантина в УВК ШГТ ХОС» ;
- Плану роботи Комунального закладу на вересень 2020р., мовою оригіналу «План роботы Коммунального учреждения Учебно-воспитательный комплекс Школа гуманитарного труда Херсонского областного совета на сентябрь 2020 года» ;
- Плану роботи Комунального закладу на листопад 2020р., мовою оригіналу «План роботы Коммунального учреждения Учебно-воспитательный комплекс Школа гуманитарного труда Херсонского областного совета на ноябрь 2020 года» (порушення ч. 5 ст. 13 ЗУ "Про забезпечення функціонування української мови як державної").
2. Застосування недержавної мови в освітньому процесі, а саме: директором Комунального закладу під час проведення свята 1-го дзвоника 2020/2021 навчального року (ч. 1 ст. 21 ЗУ "Про забезпечення функціонування української мови як державної").
Як встановлено судом з матеріалів справи, в ході проведення перевірки представник Уповноваженого дослідив інформацію, розміщену позивачем на його офіційному сайті http://sgt.ks.ua, яка перебувала у загальному доступі, в результаті чого встановив, що на веб-сайті розміщено скановані копії документів, які стосувалися організації діяльності Комунального закладу, та при цьому були складені недержавною мовою (а саме російською) (накази від 12.03.2020р. №117 «О приостановке образовательного процесса и организации дистанционного обучения на период карантина в УВК ШГТ ХОС» ; від 26.03.2020р. №120 « О продлении карантина в УВК ШГТ ХОС» ; від 23.04.2020р. №127 «О продлении карантина в УВК ШГТ ХОС» ; від 08.05.2020р. №143 «О продлении карантина в УВК ШГТ ХОС» ; «План роботы Коммунального учреждения Учебно-воспитательный комплекс Школа гуманитарного труда Херсонского областного совета на сентябрь 2020 года» ; «План роботы Коммунального учреждения Учебно-воспитательный комплекс Школа гуманитарного труда Херсонского областного совета на ноябрь 2020 года» ).
Відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону №2704-VІІІ,  мовою локальних актів, що регулюють діяльність підприємств, установ та організацій державної і комунальної форм власності, є державна мова.
Зазначена норма Закону за своєю суттю є імперативною нормою, яка не передбачає можливість прийняття (видання) локальних актів у т.ч. установами та організаціями комунальної форми власності іншою мовою, ніж державна. Вимоги зазначеної норми поширюються у тому числі на апелянта, який згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є комунальною організацією (установою, закладом).
З огляду на це, колегія суддів вважає, що у апелянта не можуть існувати будь-які накази або інші документи, які регулюють його діяльність, мають відповідні реквізити, підпис особи (керівника), яка видала (затвердила) такі документи, іншою мовою, ніж державна, у тому числі у вигляді сканованих копій таких документів.
А отже, оскільки скановані копії зазначених вище документів, складених на бланку апелянта, із відповідними реквізитами (датою та номером), а також підписом особи, що видала (затвердила) такі документи, виконані іншою мовою, ніж державна, та розміщені на вебсайті Комунального закладу "Навчально-виховний комплекс "Школа гуманітарної праці" Херсонської обласної ради, зазначена інформація, відповідно до положень частини першої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України є електронними доказами, на підставі яких представником відповідача було встановлено відповідні факти порушень,
про які зазначається в Акті.
При цьому, під поняттям локальні акти варто розуміти документи, які складає та затверджує роботодавець у межах власної компетенції відповідно до законів й інших нормативно-правових актів, колективного договору, угод. Локальними актами є правила внутрішнього трудового розпорядку, положення (зокрема, про персональні дані, про оплату праці, про атестацію), інструкції з охорони праці, штатний розклад і графік відпусток.
З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції, що зі змісту означених вище документів (а. с. 201-205) слідує, що ці документи визначають порядок роботи Комунальної установи у період карантинних обмежень, при цьому містять підпис керівника Комунального закладу, виконані на спеціальному бланку, містять такі реквізити як повна назва закладу, яким видано документ, найменування документу, а також дату його прийняття і номер, що безумовно свідчить про те, що наведені в акті та протоколі документи є локальними актами в розумінні приписів ч. 5 ст. 13 Закону №2704-VІІІ, тому мають бути викладені державною мовою.
Стосовно цього слід зазначити, що приписами ст. ст. 73-76 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).
Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, визначеному законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом (ч. ч. 1, 3, ст. 99 КАС України).
Відтак, з огляду на те, що зафіксовані представником відповідача в акті та протоколі скановані копії документів, які були розміщені на офіційному веб-сайті позивача: містять інформацію щодо предмета доказування; одержані з офіційного веб-сайту позивача, що перебуває у відкритому доступі; Законом №2704-VІІІ не встановлено вичерпного переліку засобів доказування факту порушення суб`єктами перевірки вимог цього Закону; дають можливість встановити дійсні обставини справи; містять всі необхідні реквізити, притаманні для письмових документів, суд дійшов вірного висновку, що відповідні копії документів є належними та допустимими електронними доказами у розумінні приписів ст. ст. 73-74, 99 КАС України.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду, що висновок представника Уповноваженого про складення Комунальною установою локальних актів недержавною мовою, що є порушенням приписів ч. 5 ст. 13 Закону №2704-VІІІ, підтверджується доказами, які згідно вимог КАС України є належними, допустимими, достовірними та достатніми, у зв`язку із чим представником відповідача цілком законно та обґрунтовано зафіксовано відповідне порушення в оскаржуваних Акті та Протоколі.
Крім того, одним із доводів апеляційної скарги є незаконність п. 2 висновків представника Уповноваженого, викладених у спірних правових актах індивідуальної дії, де позивач зазначає, що директор Комунального закладу використовував недержавну мову при виступі у театрі на заході, присвяченому Дню Знань, тобто не в ході освітнього процесу, як про це зазначає представник відповідача, що у свою чергу не може вважатися порушенням вимог ЗУ "Про забезпечення функціонування української мови як державної". При цьому, у позові вказується на те, що перевірка проводилась щодо Комунального закладу, проте під перевірку потрапили дії директора позивача, що апелянт вважає неправомірним.
З матеріалів справи вбачається, що у спірних Акті та Протоколі вказується про застосування директором Комунального закладу недержавної мови в освітньому процесі під час виконання ним своїх обов`язків, а саме: під час проведення свята 1-го дзвоника 2020/2021 навчального року. 
Між тим, приписами п. п. 16, 21 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про освіту» від 05.09.2017р. №2145-VIII визначено, що освітній процес - система науково-методичних і педагогічних заходів, спрямованих на розвиток особистості шляхом формування та застосування її компетентностей.
Педагогічна діяльність - інтелектуальна, творча діяльність педагогічного (науково-педагогічного) працівника або самозайнятої особи у формальній та/або неформальній освіті, спрямована на навчання, виховання та розвиток особистості, її загальнокультурних, громадянських та/або професійних компетентностей.
У відповідності до положень ч. 3 ст. 10 Закону України «Про повну загальну середню освіту» від 16.01.2020р. №463-IX, освітній процес у закладах загальної середньої освіти організовується в межах навчального року, що розпочинається у День знань - 1 вересня, триває не менше 175 навчальних днів і закінчується не пізніше 1 липня наступного року. Якщо 1 вересня припадає на вихідний день, навчальний рік розпочинається у перший за ним робочий день.
Згідно Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затвердженого постановою КМУ від 14.06.2000р. №963, посада керівника закладу освіти належить до посад педагогічних працівників.
Володіти державною мовою та застосовувати її під час виконання службових обов`язків зобов`язані керівники закладів освіти всіх форм власності; педагогічні, науково-педагогічні і наукові працівники, крім іноземців чи осіб без громадянства, які запрошені до закладів освіти та/або наукових установ та працюють на тимчасовій основі як наукові, педагогічні, науково-педагогічні працівники або викладачі іноземної мови (п. п. 13, 14 ч. 1 ст. 9 Закону №2704-VІІІ).
Мовою освітнього процесу в закладах освіти є державна мова (ч. 1 ст. 21 Закону №2704-VІІІ).
Відповідно до п. 4.1 статуту Комунального закладу, учасником освітнього процесу є, зокрема, учні (вихованці), адміністрація закладу освіти, батьки або особи, які їх замінюють.
Відтак, колегія суддів погоджується з думкою суду, що директор позивача, як керівник закладу освіти та педагогічний працівник, виступаючи перед школярами під час проведення заходу, присвяченого Дню Знань, який безумовно є складовою освітнього процесу, фактично виконував свої службові обов`язки, тому був зобов`язаний застосовувати державну мову.
Посилання позивача на те, що державний контроль здійснювався щодо Комунального закладу, а не його директора, судом правильно відхилені як необґрунтовані, оскільки спростовуються приписами ст. 26 Закону Україну  «Про освіту» , згідно яких керівник закладу освіти здійснює безпосереднє управління закладом і несе відповідальність за освітню, фінансово-господарську та іншу діяльність закладу освіти.
Зі змісту Акту вбачається, що застосування недержавної мови директором підтверджується відеозаписом свята, який розміщено на офіційному веб-сайті Комунального закладу, що не заперечується позивачем. 
Таким чином, колегія суддів також вважає, що застосувавши недержавну мову при проведенні освітнього заходу, директор Комунального закладу порушив приписи ч. 1 ст. 21 Закону №2704-VІІІ, що правомірно зафіксовано представником Уповноваженого у спірних Акті та Протоколі.
Крім того, в обґрунтування свої позиції, апелянт послався на положення статті 10 Європейської хартії регіональних мов або мов національних меншин (далі -Хартія).
Апелянт в апеляційній скарзі стверджує, що «Навпаки, національне законодавство заохочує здійснювати комунікацію також і мовами національних меншин і корінних народів, зокрема розміщувати переклади офіційних документів такими мовами національних меншин та/або корінних народів». Це передбачено статтею 10 Європейської хартії регіональних мов або мов меншин, відповідно до якої держава України зобов`язалась здійснювати письмовий переклад своїх офіційних документів мовами меншин (пункт 4. «а» та пункт 2. «с») у діяльності своїх органів місцевої та регіональної влади, на території яких чисельність мешканців, що вживають регіональні мови або мови меншин, виправдовує вжиття таких заходів».
Слід звернути увагу, що порядок застосування державної мови та мови локальних актів регулюється виключно положеннями Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» і не відноситься до предмету регулювання Європейської хартії регіональних мов або мов національних меншин.
В рішенні Конституційного Суду України від 14.07.2021 № 1-р/2021, Конституційним Судом України зазначається, що «Утім під час конституційного провадження за цим конституційним поданням виявлено наявність двох варіантів офіційного перекладу українською мовою тексту  Хартії  та підтверджено практичне застосування кожного з них у той чи той історичний період. Отже, Хартію Верховна Рада України ратифікувала за назвою "Європейська хартія регіональних мов або мов меншин", її офіційний текст перекладу українською мовою побудовано саме на термінології, що її застосовано в назві документа. Таку саму назву та, відповідно, похідну від неї термінологію має той варіант офіційного перекладу українською, що натепер міститься на офіційному вебпорталі Верховної Ради України.
З огляду на об`єктивні чинники значущої юридичної ваги Міністерство закордонних справ України в установленому законом порядку змінило текст офіційного перекладу  Хартії: 29 серпня 2006 року її назву було легалізовано українською як "Європейська хартія регіональних або міноритарних мов" з відповідними термінологічними змінами по всьому тексту документа. Відтоді саме цей варіант офіційного перекладу Хартії містився на офіційному вебпорталі Верховної Ради України, зокрема і на час ухвалення парламентом Закону  № 5029-VI  (визнано таким, що не відповідає  Конституції України, згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 28 лютого 2018 року  № 2-р/2018).
Засадничою проблемою, спричиненою наявністю двох варіантів офіційного перекладу українською мовою тексту  Хартії, є те, що залежно від застосовуваного в назві українського тексту ключового поняття - "регіональні мови або мови меншин" чи "регіональні або міноритарні мови" - автоматично змінюються об`єкт і цілі Хартії як міжнародного договору. Аналіз автентичних текстів Хартії, укладеної англійською та французькою мовами, дає підстави для висновку про те, що базовий термін "regional or minority languages" (англ.) або "langues rйgionales ou minoritaries" (фр.) було перекладено неправильно українською мовою як "регіональні мови або мови меншин". У базовому терміні автентичних текстів слово "minority" (англ.) або "minoritaries" (фр.) не має значення "національні меншини"; цей термін вказує на "чисельну меншість", його вжито на означення меншого числа людей, що розмовляють тією чи тією мовою, а не на означення етнічної одиниці, тобто йдеться не про права певної національної меншини, а про мову, носієм якої є та чи та група населення.
Істотним недоліком аналізованої ситуації, спричиненим фактичною наявністю двох варіантів офіційного перекладу  Хартії  українською мовою, є невідповідність вимогам як  статті 8  Конституції України в аспекті юридичної визначеності застосовного права, так і  статті 9  Конституції України в аспекті належного виконання Україною своїх міжнародних зобов`язань за Хартією. Цим створено простір і умови для політичного маніпулювання, спрямованого на підрив статусу української мови як державної.
Конституційний Суд України inter alia встановив, що питання перегляду ратифікаційної грамоти України щодо  Хартії  не розв`язано через наявність двох варіантів офіційного перекладу українською мовою тексту Хартії. Тому Конституційний Суд України вважає, що відповідні органи державної влади, зокрема Міністерство закордонних справ України, Кабінет Міністрів України, Верховна Рада України, згідно з наданими їм повноваженнями й компетенцією мають установити однозначність у питанні офіційного перекладу Хартії українською мовою, а також учинити інші дії, що їх потребує належне виконання Україною зобов`язань, узятих за Хартією як міжнародним договором, оскільки наявна юридична невпорядкованість цих питань підриває дієвість приписів  статей 8,  9,  10,  11  Конституції України». 
У пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.
Обов`язок суду мотивувати прийняття або відхилення доводів сторін по суті спору полягає у відображенні в судовому рішенні висновків суду про те, що саме дало йому підстави прийняти та/чи відхилити аргументи сторін щодо суті спору, з посиланням на з`ясовані у справі обставини та норми матеріального чи процесуального права, що підлягають застосуванню до правовідносин, що склалися.
Водночас, оскільки на суд покладено обов`язок здійснювати правосуддя на засадах верховенства права, забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих  Конституцією  і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Законів України «Про судоустрій і статус суддів»  у редакціях від 07 липня 2010 року та 02 червня 2016 року), зазначений    обов`язок суду полягає в закладенні у свої мотиви відповідної аргументації з дотриманням принципів верховенства права.
Колегія суддів також зазначає, що судом першої інстанції встановлено в повній мірі фактичні обставини справи, та  надано об`єктивний та обґрунтований їх аналіз з урахуванням доводів, наведених позивачем, у зв`язку з чим, наявні підстави вважати, що обставини справи встановлено повно та правильно, а отже і наведені скаржником доводи в апеляційній скарзі щодо цього не спростовують правильних по суті висновків суду першої інстанції.
Згідно зі  ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст.ст.315,  316 КАС України  за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Керуючись ст. ст.  308,  315,  316,  322,  325,  328 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального закладу "Навчально-виховний комплекс "Школа гуманітарної праці" Херсонської обласної ради – залишити без задоволення. 
Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2021 року по справі за позовом Комунального закладу "Навчально-виховний комплекс "Школа гуманітарної праці" Херсонської обласної ради до Уповноваженого із захисту державної мови про визнання протиправним та скасування індивідуального акту, - залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Дата складення повного судового рішення 21.04.2022р. 

Головуючий суддя 	 	Стас Л.В.	
Судді	    	Шеметенко Л.П.    Турецька І.О.