Ухвала
12 травня 2022 року
м. Київ
справа № 201/9273/20
провадження № 61-282ск22
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Черняк Ю. В. 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 травня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про зобов`язання надати інформацію та відшкодування моральної шкоди, 
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Державний ощадний банк України») про зобов`язання надати інформацію та відшкодування моральної шкоди у розмірі, визначеному судом на свій розсуд відповідно до норми частини третьої статті 23 ЦК України, з урахуванням вимог розумності і справедливості.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 травня 
2021 року у задоволенні позову  ОСОБА_1 відмовлено. 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 вересня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 травня 2021 року залишено без змін.
31 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 
11 травня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 вересня 2021 року.
Касаційну скаргу подано з пропуском строку на касаційне оскарження.
Ухвалою Верховного Суду від 14 лютого 2022 року поновлено ОСОБА_1 
строк на касаційне оскарження рішення Жовтневого районного суду
м. Дніпропетровська від 11 травня 2021 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 23 вересня 2021 року, касаційну скаргу залишено без руху для усунення недоліків, а саме: зазначення реєстраційного номера облікової картки платника податків за його наявності або номера і серії паспорта; уточнення касаційної скарги у частині підстав, на яких вона подається (оскільки 
 ОСОБА_1 не зазначено, від якого саме висновку Верховного Суду, застосованого судом апеляційної інстанції, необхідно відступити та чим обґрунтована необхідність такого відступу), надіслання на адресу суду уточненої редакції касаційної скарги і копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи, а також роз`яснено наслідки невиконання ухвали суду.
Ухвалу Верховного Суду від 14 лютого 2022 року було направлено ОСОБА_1   на адресу, указану в касаційній скарзі.
На виконання вимог ухвали суду касаційної інстанції заявником надано заяву на усунення недоліків касаційної скарги. 
Проте аналіз надісланих заявником матеріалів не свідчить про виконання вимог ухвали суду касаційної інстанції. 
Так, у порушення вимог пункту 2 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі заявником не зазначено реєстраційний номер облікової картки платника податків за його наявності або номер і серію паспорта. 
Крім того, в ухвалі Верховного Суду від 14 лютого 2022 року указувалось, що касаційна скарга не відповідає пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України.
Коректне визначення підстав касаційного оскарження має важливе значення, оскільки суд касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження (приписи частини першої статті 400 ЦПК України).
Процесуальний закон покладає на заявника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування конкретних норм матеріального та/або порушення норм процесуального права, яке допустили суди попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень та чітко визначити конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) статтею 389 ЦПК України, з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. 
Отже, заявник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судами попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях.
Вказавши на необхідність коректного визначення підстав касаційного оскарження судових рішень, відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, суд касаційної інстанції в ухвалі від 14 лютого 2022 року, звернув увагу на те, що у касаційній скарзі заявник посилається на неправильне застосування норм матеріального права та вказує три самостійні підстави, передбачені пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 ЦПК України.
Заявник, зіславшись на необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні (пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України), зазначив постанову Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», яка не є висновком Верховного Суду у розумінні статті 389 ЦПК України щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.
На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 14 лютого 2022 року, заявником подано заяву на усунення недоліків касаційної скарги, доводи якої щодо пункту
2 частини другої статті 389 ЦПК України, визначені ним, у сукупності зводяться до неправильного розуміння заявником вимог чинного законодавства України та їх власного тлумачення.
Верховний Суд наголошує на тому, що суд касаційної інстанції здійснює перегляд ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень у виключних випадках, кожен з яких окремо передбачений процесуальним законом. Стадія касаційного перегляду не є обов`язковою стадією для усіх видів судових проваджень, а перегляд рішень у касаційному порядку відбувається виключно з підстав, які вичерпним чином визначені законом. При цьому Верховний Суд є судом права, тобто такою судовою інстанцією, яка не здійснює перегляд постановлених та оскаржених рішень повністю, а лише у питанні правильності застосування судами норм права.
Аналіз надісланих матеріалів свідчить про те, що заявник у відведений судом строк, станом на 12 травня 2022 року, ухвалу Верховного Суду від 14 лютого
2022 року не виконав, що перешкоджає суду касаційної інстанції вирішити питання про відкриття касаційного провадження.
Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.
Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 травня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про зобов`язання надати інформацію та відшкодування моральної шкоди, повернути заявнику. 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                             Ю. В. Черняк