ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3653/22 Справа № 206/4405/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Румянцев О. П. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2022 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Єлізаренко І.А.
суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В. 
за участю секретаря Паромової О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , завідуюча Восьмої Дніпровської державної нотаріальної контори Хорошманенко Наталія Сергіївна про виділення в натурі сумісного часткового майна, – 

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , завідуюча Восьмої Дніпровської державної нотаріальної контори Хорошманенко Н.С. про виділення в натурі сумісного часткового майна.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що у в 2000 році вона з дозволу матері, ОСОБА_6 , що є власником будинку, вчинила правочин та зареєструвала ПП “ ОСОБА_7 ”, що є редакцією газети дайджест “Світанок планети” за адресою: АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 мати померла, після її смерті в 2006 році було видане свідоцтво про право на спадщину за законом за адресою: АДРЕСА_1 , з такими частками: 3/4 частки отримала сестра ОСОБА_2 , 1/8 частки отримала сестра ОСОБА_3 , та 1/8 частки отримала вона - ОСОБА_1 ОСОБА_2 висловила свою незгоду відносно розташування за цією адресою редакції газети. В 2019 році ОСОБА_2 вирішила продати будинок, незважаючи на те, що за адресою: АДРЕСА_1 , проживають люди, що проживали з матір`ю на час її смерті та їм немає куди піти жити. В 2007 році ОСОБА_8 вийшла заміж та пішла жити до чоловіка по АДРЕСА_2 . Відповідач ОСОБА_2 не займалась будинком, тому вона сама займалась реєстрацією щодо сплати земельного податку. Згодом, виникла заборгованість вона вимушена була сплачувати земельний податок. Потім ОСОБА_2 спиляла плодові кущі, що знаходились на території будинку. Восени 2018 року вона запропонувала ОСОБА_2 нотаріально оформити в натурі частки тих, хто проживає у будинку, однак вона відмовилась. На підставі викладеного ОСОБА_1 просила суд зобов`язати Державну Нотаріальну контору №8 міста Дніпро скасувати нотаріальну дію, вчинену в місті Дніпропетровську 19 травня 2006 року, номер спадкової справи № 905/05, зареєстрованого в реєстрі за №3-1337, внаслідок якої було видане свідоцтво про право на спадщину за адресою АДРЕСА_1 , а також ухвалити рішення про визнання права врегулювання правовідносин спадкоємців, які проживають по АДРЕСА_1 , та ПП “ ОСОБА_7 ”, що є редакцією газети “Світанок планети”, на розташування якого дала дозвіл спадкодавець ОСОБА_6 , і яке наразі не має ні офісу, ні кабінету. 
У судовому засіданні 09 листопада 2021 року залучено у часті у справі у якості третьої особи ОСОБА_5 .
       Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2022 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , завідуюча Восьмої Дніпровської державної нотаріальної контори Хорошманенко Н.С. про виділення в натурі сумісного часткового майна.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить рішення суду від 17 січня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне з”ясування обставин справи, неправильне застосування  судом норм матеріального  права. 
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
       Дискреційні повноваження суду визнаються рішенням ЄСПЛ (справа “Довженко проти України2), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі тощо.
       Відповідно до положень ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.
       Відповідно до ст. 50 Закону України “Про нотаріат” нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.
       Оскарження нотаріальної дії можливе, якщо особа вважає, що така дія булла вчинена неправомірно.
       Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
       Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.
       Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.
       Виходячи з положень ст. ст. 183, 367 ЦК України виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.
       Виділ у натурі частки із спільного майна може бути заборонений законом або бути неможливим в силу самої природи спільної речі, яка є неподільною (ч. 2 ст. 183 ЦК України).
       З аналізу вище зазначених правових норм слідує, що кожен учасник права спільної часткової власності має суб`єктивне цивільне право на виділ своєї частки. 
       Юридичне значення виділу полягає в тому, що учасник отримує у натурі певне майно, яке відповідає його частці, а у разі неможливості - компенсацію за нього, у власність. При цьому право спільної власності щодо суб`єкта, який виділив свою частку у натурі, припиняється. 
       Якщо з учасників спільної часткової власності після здійснення виділу залишився тільки один суб`єкт, природно, що право спільної власності припиняється взагалі. Проте, якщо після виділу суб`єктів-співвласників залишилося хоча б двоє, право спільної часткової власності продовжує існувати - з перерозподіленими частками та, як правило, з видозміненим складом майна, яке перебуває у спільній частковій власності.
       Виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.
       Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.
       Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.
З матеріалів справи вбачається, позивачу  ОСОБА_1  на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 травня 2006 року належить 1/8 частки домоволодіння АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 116).
       Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 червня 2007 року 1/8 частки домоволодіння АДРЕСА_1  належить  ОСОБА_3  (т.1 а.с. 118).
        ОСОБА_1  є керівником ПП “ ОСОБА_7 ”, що відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підпримєців та громадських формувань зареєстроване за адресою  АДРЕСА_1  (т.1 а.с. 117).
        ОСОБА_1  у позовній заяві посилалася на те, що відповідач  ОСОБА_2 також є спадкоємцем за законом на 3/4 частки спірного домоволодіння та чинить їй перешкоди у проживанні у будинку, оскільки відповідач має намір продати будинок.
        ОСОБА_2  зверталась до ВП № 4 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області, на що їй було надано відповідь, що об`єктивні дані, які б вказували на наявність кримінального правопорушення відсутні (т.1 а.с.212, 213).
       Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб. інтересів держави.
У ст. 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. 
Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.
Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.
       Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.
       Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
       Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, позивач ОСОБА_1 просила суд зобов`язати Державну Нотаріальну контору №8 міста Дніпро скасувати нотаріальну дію, вчинену в місті Дніпропетровську 19 травня 2006 року, номер спадкової справи № 905/05, зареєстрованого в реєстрі за №3-1337, внаслідок якої було видане свідоцтво про право на спадщину за адресою АДРЕСА_1 , а також ухвалити рішення про визнання права врегулювання правовідносин спадкоємців, які проживають по АДРЕСА_1 , та ПП “ ОСОБА_7 ”, що є редакцією газети “Світанок планети”, на розташування кого дала дозвіл спадкодавець ОСОБА_6 , і яке наразі не має ні офісу, ні кабінету (т.1 а.с. 78-97). 
       Слід зазначити, Державною Нотаріальною конторою №8 міста Дніпро 19 травня 2006 року було видано саме позивачу ОСОБА_1 . Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті її матері ОСОБА_6 на 1/8 частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , номер спадкової справи № 905/05, зареєстрованого в реєстрі за №3-1337 (т.1 а.с.116).
       Позивачем не було надано суду будь-яких належних доказів на підтвердження того, що вчиненням нотаріальної дії - видачею позивачу ОСОБА_1 19 травня 2006 року Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її матері ОСОБА_6 на 1/8 частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , номер спадкової справи № 905/05, зареєстрованого в реєстрі за №3-1337, порушуються права позивача. 

       Стосовно позовних вимог позивача ОСОБА_6 про визнання права врегулювання правовідносин спадкоємців, які проживають по АДРЕСА_1 , та ПП “ ОСОБА_7 ”, що є редакцією газети “Світанок планети”, на розташування кого дала дозвіл спадкодавець ОСОБА_6 , і яке наразі не має ні офісу, ні кабінету, слід зазначити, що позивачем взагалі не зазначено у позовній заяві у який саме спосіб позивач просить суд врегулювати правовідносини спадкоємців.
       Позивачем  ОСОБА_6 не доведено жодними належними доказами у справі  порушення відповідачем ОСОБА_2 прав позивача.
       За таких обставин, враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 за недоведеністю.
       Доводи апеляційної скарги про доведеність позовних вимог позивача, наявність підстав задоволення позовних вимог позивача належними доказами у справі не підтверджуються.
       Доводи апеляційної скарги про неповне з”ясування обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи неправильне застосування норм матеріального права є безпідставними.
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2022 року- залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко 

Судді  Т.П.Красвітна

О.В.Свистунова