Ухвала
Іменем України
 
12 травня 2022 року
м. Київ
 
справа № 202/6252/21
провадження № 61-2829ск22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Фаловської І. М.,
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2021 рокуу складі судді Марченко Н. Ю. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 січня 2022 року у складі колегії суддів: Петешенкової М. Ю., Городничої В. С., Лаченкової О. В, у справі за заявою ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, заінтересована особа - Індустріальний відділ державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), 
 
В С Т А Н О В И В :
 
У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, заінтересована особа - Індустріальний відділ державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).
З огляду на обрану ОСОБА_1 форму звернення до суду та визначений ним предмет його заяви, вказана заява зареєстрована в суді як заява з процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).
Зі змісту заяви ОСОБА_1 вбачається, що він просить скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, яке встановлено стосовно нього постановою державного виконавця від 11 серпня 2020 року у виконавчому провадженні № 56772302 з виконання виконавчого листа № 2-3006/2010 про стягнення аліментів на утримання дитини на користь ОСОБА_2 .
Згідно з копією листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 11 травня 2021 року в органах охорони державного кордону Державної прикордонної служби України виконується постанова Індустріального ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 11 серпня 2020 року (виконавче провадження № 56772302) стосовно боржника ОСОБА_1 у зв`язку із наявною заборгованістю зі сплати аліментів, яка після реєстрації державним виконавцем в автоматизованій системі виконавчого провадження була передана до відповідної бази Державної прикордонної служби України.
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2021 року у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, заінтересована особа - Індустріальний відділ державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), - відмовлено.
Ухвала суду мотивована тим, що заявником невірно обрано форму звернення до суду, оскільки судом у порядку, визначеному статтею 441 ЦПК України це питання не вирішувалось. Тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, яке просить скасувати заявник, встановлено постановою державного виконавця у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська про стягнення аліментів, тому відповідно, заявник вправі звернутися до суду зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця, якщо вважає, що встановленим постановою державного виконавця тимчасовим обмеженням у праві виїзду за межі України порушено його права чи свободи.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 січня 2022 року ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2021 року залишено без змін.
Апеляційний суд погодився із висновками місцевого суду про те, що заявнику слід було звернутися до суду зі скаргою на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця відповідно до положень статей 447-448 ЦПК України.
У разі встановлення державним виконавцем стосовно боржника у виконавчому провадженні про стягнення аліментів тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України для такого боржника передбачено інший порядок скасування такого обмеження, аніж визначений у розділі VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України, що регламентує порядок скасування тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, який застосовується на підставі ухвали суду за поданням державного виконавця.В цьому випадку законодавством визначено інший порядок звернення до суду щодо скасування встановленого державним виконавцем тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, а саме шляхом оскарження рішень, дій та бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VІІ «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України.
22 лютого 2022 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2021 рокута постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 січня 2022 року, в якій просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити подану ним заяву. 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, обґрунтовано тим, що судами попередніх інстанцій зроблено помилковий висновок про відмову у відкритті провадження у справі.
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегії суддів дійшла такого висновку. 
Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Гарантоване статтею 55 Конституції України право особи на звернення до суду кореспондується з її обов`язком дотримуватися встановлених процесуальним законом механізмів (процедур).
У порядку цивільного судочинства захист прав та інтересів особи здійснюється у порядку конкретного виду судового провадження (позовного, наказного, окремого), а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення. Крім того, у випадках, визначених законом, учасники виконавчого провадження вправі ініціювати розгляд питань, пов`язаних із виконанням судового рішення.
За змістом статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом , якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.
Таке тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути скасовано судом за вмотивованою заявою боржника.
Отже, у порядку, визначеному розділом VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України, може бути скасовано тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, яке застосовано судом, тобто встановлене відповідною ухвалою суду.
Судами встановлено, що зі змісту заяви ОСОБА_1 і додатків до неї вбачається, що останній просить скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, яке встановлено стосовно нього постановою державного виконавця від 11 серпня 2020 року у виконавчому провадженні № 56772302 з виконання виконавчого листа № 2-3006/2010 про стягнення аліментів на утримання дитини на користь ОСОБА_2 .
Заявником не надано суду відомостей (доказів) щодо постановлення судом ухвали про тимчасове обмеження його у праві виїзду за межі України у порядку, визначеному статтею 441 ЦПК України.-
За частиною 6 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень за наявності заборгованості зі сплати аліментів, яка утворилася з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання та сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці (у випадках, визначених абзацом шостим частини дев`ятої статті 71 Закону, - три місяці), державний виконавець виносить вмотивовані постанови, передбачені пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 Закону, які виготовляються за допомогою автоматизованої системи виконавчого провадження.
Згідно з частиною 9 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови про встановлення до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, тимчасового обмеження боржника у праві полювання.
Відповідно до положень статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» також визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Таким чином, у разі встановлення державним виконавцем відносно боржника у виконавчому провадженні про стягнення аліментів тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України для такого боржника передбачено інший порядок скасування такого обмеження, аніж визначений у розділі VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України, що регламентує порядок скасування тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, який застосовується на підставі ухвали суду за поданням державного виконавця.
Отже, в даному випадку законодавством визначено інший порядок звернення до суду щодо скасування встановленого державним виконавцем тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, а саме шляхом оскарження рішень, дій та бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VІІ «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України.
Заявник зі скаргою на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця відповідно до положень статей 447-448 ЦПК України не звернувся, фактично обрав через систему «Електронний суд» форму звернення до суду з заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відповідно до положень статті 441 ЦПК України.
Враховуючи, що тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, яке просить скасувати заявник, установлено постановою державного виконавця у виконавчому провадження з примусового виконання рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська про стягнення аліментів, а не судом у порядку, визначеному статтею 441 ЦПК України, місцевий суд дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження у справі, оскільки процесуальним законом передбачено іншу форму звернення до суду та порядок скасування встановленого державним виконавцем тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.
Суди попередніх інстанцій правильно вказали про те, що у даному випадку заявник вправі звернутися до суду зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця, відповідно до положень статей 447-448 ЦПК України, якщо вважає, що встановленим постановою державного виконавця тимчасовим обмеженням у праві виїзду за межі України порушено його права чи свободи.
Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування місцевим судом норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність оскаржених судових рішень, зводяться до незгоди заявника із висновками суду.
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», пункти 37, 38 рішення Європейського суду з прав людини від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомесде ла Торре проти Іспанії»).
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
За частинами п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
Оскільки правильне застосовування судами першої та апеляційної інстанцій норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а касаційна скарга є необґрунтованою, то у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
У Х В А Л И В :
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 січня 2022 року, у справі за заявою ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, заінтересована особа - Індустріальний відділ державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро),- відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді 	В. В. Сердюк   	
 	С. Ю. Мартєв  	
 	І. М. Фаловська