ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

02 серпня 2022 року 	м.Суми	

Справа №585/524/22 
Номер провадження 22-ц/816/703/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),
суддів -          Левченко Т. А. ,  Ткачук С. С. 
з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,
сторони:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 
на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12 травня 2022 року у складі судді Євтюшенкової В.І., ухвалене у м. Ромни, 

                                                    в с т а н о в и в :

23 березня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивувала тим, що 15 листопада 2003 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак протягом останніх кількох років стосунки з чоловіком погіршилися, зникло взаєморозуміння та взаємоповага, часто виникають сварки.
На цей час вони проживають разом, але шлюбні відносини між ними припинені, спільного господарства не ведуть, тривалий час кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами, фактично сім`я припинила своє існування. Примирення та подальше збереження шлюбу вважає неможливим та таким, що суперечить її інтересам та інтересам дитини. Спору щодо майна не має.
Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12 травня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено.
Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 15 листопада 2003 року виконкомом Глинської сільської ради Роменського району Сумської області, актовий запис № 08.
Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити прізвище « ОСОБА_4 ».
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду про розірвання шлюбу скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.
Заперечуючи проти розірвання шлюбу, вказує, що шлюбні відносини між ним та ОСОБА_1 не припинені, вони помирилися та хочуть надалі перебувати у зареєстрованому шлюбі, проживають разом, ведуть спільне господарство. Доводить, що розірвання шлюбу суперечить інтересам сім`ї та інтересам їх спільного сина.
Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористалась.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Учасники справи повідомлені про день, час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку, але в судове засідання не з`явились. Від ОСОБА_2 01 серпня 2022 року надійшла заява про розгляд справи без його участі.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає  задоволенню з таких підстав. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
Відповідно до ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Відповідно ст.ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя і якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, що мають істотне значення, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу. 
Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рішення суду у справі про розірвання шлюбу повинно відповідати вимогам статті 215 ЦПК України. У ньому, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.
З матеріалів справи убачається, що з 15 листопада 2003 року ОСОБА_5 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, мають спільного сина – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4, 9).
Також встановлено, що між сторонами припинені шлюбні відносини, їх сім`я фактично розпалася, внаслідок чого подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам.
Зокрема, у позовній заяві ОСОБА_1 вказала, що сімейні відносини з ОСОБА_2 припинені вже кілька років, спільного господарства не ведуть, кожен із подружжя живе окремим життям.  
Реєстрація місця проживання сторін за однією адресою: АДРЕСА_1 , не свідчить про існування між ними сімейних стосунків у розумінні ст. 3 СК України.  
Вказуючи про перебування на цей час з ОСОБА_1 у фактичних шлюбних відносинах, проживання однією сім`єю, відповідач не надав будь-яких доказів цього, а позивач  заяв про відмову від позову, або залишення позову без розгляду не подала. Своє ставлення до апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення суду про розірвання шлюбу не висловила. 
За таких обставин, ухвалюючи рішення про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на підставі ст. ст. 104, 110, 112 СК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. 
Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу. 
Судом не здобуто, а стороною відповідача не доведено, що сторони підтримують шлюбні стосунки, а тому формальне існування реєстрації шлюбу суперечить інтересам сторін. 
Ураховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, суд не вправі покладати в рішенні обов`язку збереження сім`ї на одного з подружжя, як просить відповідач, при наявності на це заперечення позивача. Оскільки шлюб між сторонами носить формальний характер, позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечать її інтересам, ураховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (ст. 51 Конституції України), суд першої інстанції зробив правильний висновок про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.
Інші доводи апеляційної скарги таких висновків суду не спростовують.
Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.
Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 4 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст. 367 - 369,  п. 1 ч. 1 ст. 374,  ст. ст. 375, 381 - 384, 389  ЦПК України, апеляційний суд   

                                                  п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12 травня 2022 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає. 

Головуючий -  	О. Ю. Кононенко	

Судді:                                                                                        Т. А. Левченко 

                                                                                                   С. С. Ткачук