Справа № 452/2096/20                                Головуючий у 1 інстанції: Казан І.С. 
Провадження № 22-ц/811/83/22                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       28 червня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Ніткевича А.В., 
суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,
секретаря Матяш С.І.
з участю представника відповідача Пенюка А.Є.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22 листопада 2021 року в складі судді Казана І.С. у справі за позовом ОСОБА_1 до Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області про стягнення заробітної плати,-
встановив:
У липні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Бабинської сільської ради та її комунального підприємства «Дідове», уточнивши позовні вимоги, пред`явив позов до належного відповідача Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області, як засновника комунального підприємства та органу місцевого самоврядування, про стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з роботи.
Вимоги обґрунтовував тим, що розпорядженням сільського голови Бабинської сільської ради Самбірського району Львівської області №6-ос/к від 29 жовтня 2018 року його призначено на посаду тимчасово виконуючого обов`язки директора КП «Дідове» Бабинської сільської ради. 22 січня 2020 року розпорядженням сільського голови №04-ос від 15 січня 2020 року, згідно із поданою заявою, його звільнено з роботи за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. При звільненні з ним не проведено розрахунку, а саме не виплачено заробітну плату починаючи із вересня 2019 року по 22 січня 2020 року в сумі 69732,1 грн. та компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 6044,28 грн., тому такі суми просив стягнути у судовому порядку, а також середній заробіток за час затримки розрахунку, який станом на час подання позову становив 90367,15 грн.
Оскаржуваним рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області на користь ОСОБА_1 , заборгованість по заробітній платі в сумі 54183,31 грн., компенсацію за невикористану відпустку – 6044,28 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні – 325889,9 грн., а всього: 386117 гривень 49 коп., - із відрахуванням з цієї суми встановлених законом обов`язкових податків і платежів.
Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць в розмірі 14942,6 грн. із загальної присудженої суми.
Стягнуто із Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області в дохід держави судовий збір у розмірі 908 грн.
Рішення суду оскаржив відповідач Новокалинівська міська рада Самбірського району Львівської області, з рішенням не погоджується, вважає, що при ухваленні такого суд неповністю з`ясував обставини справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а також порушив норми матеріального та процесуального права.
В апеляційній скарзі зазначає, що неодноразово подавалися пояснення у яких зверталася увага на те, що позивач звернувся до неналежного відповідача, оскільки його права та інтереси не були порушені Новокалинівською міською радою, при цьому КП «Дідове» не припинене, а Новокалинівська міська рада не є його правонаступником.
Зазначає, що згідно із інформацією, що міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань КП Бабинської сільської ради «Дідове» з 30.12.2020 в процесі припинення, призначено комісію з питань реорганізації підприємства.
При цьому, кінцевим етапом в процедурі ліквідації підприємства є внесення державним реєстратором до Реєстру повідомлення про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи.
В свою чергу, Бабинська сільська рада (територіальна громада) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2020 № 624 «Про затвердження перспективного плану формування територій громад Львівської області», увійшла до складу Новокалинівської територіальної громади, відтак Новокалинівська міська рада є правонаступником виключно Бабинської сільської ради.
Натомість, відомості про правонаступників КП Бабинської сільської ради «Дідове» у реєстрі відсутні, а Новокалинівська міська рада є правонаступником засновника підприємства - Бабинської сільської ради.
Згідно із статутом КП «Дідове», припинення підприємства шляхом ліквідації чи реорганізації провадяться за рішенням засновника.
Звертає увагу, що суд першої інстанції не з`ясував, яким рішенням засновника прийнято рішення про припинення КП «Дідове» та хто буде правонаступником після реорганізації.
При цьому, ні постановою від 27.05.2020 № 624, ні розпорядженням від 12.06.2020 № 718-р Кабінету Міністрів України не передбачено входження КП «Дідове» до Новокалинівської міської ради.
Окремо звертає увагу на те, що будучи т.в.о. директора позивач не виплатив собі ж заробітну плату, зокрема 21.01.2020 видав собі довідку про заборгованість № 10 за вересень – листопад у сумі 29279,01 грн.
Зазначене підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, складеним Головним управлінням Держпраці у Львівській області від 03.12.2019, крім цього під час розгляду справи № 452/4101/19 судом, позивач визнав свою вину у невиплаті заробітної плати, про що представник відповідача заявляв під час розгляду даної справи, однак суд не взяв таке до уваги.
Не погоджується із розрахунком середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, оскільки довідка про середню заробітну плату у позивача відсутня.
Також зазначає про пропуск позивачем строку звернення до суду із позовом, оскільки про заборгованість КП «Дідове» позивачу було відомо з довідки від 21.01.2020 № 10, а позов поданий до суду 27.07.2020.
Стверджує, що із позовної заяви та обґрунтування до такої вбачається про подання позивачем завідомо безпідставного позову, однак суд залишив такі обставини поза увагою.
Крім цього, вважає помилковим висновок суду в частині допущення до негайного виконання рішення суду про стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць із загальної присудженої суми.
Просить скасувати рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22 листопада 2021 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
18.03.2022 на адресу апеляційного суду надійшов відзив позивача ОСОБА_1 на апеляційну скаргу, у якому зазначаючи про те, що Новокалинівська міська рада є правонаступником Бабинської сільської ради та КП «Дідове» та заперечуючи інші доводи апеляційної скарги, просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
В судовому засіданні представник відповідача Новокалинівської міської ради Самбірського району Пенюк А.Є. апеляційну скаргу підтримав, в обґрунтування надав пояснення, аналогічні доводам скарги.
Позивач ОСОБА_1 будучи повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, не повідомив суд про причину неявки.
На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності позивача, який не з`явився. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_2 на підтримку доводів скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити враховуючи таке.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог місцевий суд виходив з того, що при звільненні із позивачем не було проведено розрахунку по заробітній платі та не виплачено компенсації за невикористану відпустку, тому такі стягнув у примусовому поряку.
Крім цього, суд дійшов висновку, що період невиплати заробітної плати позивачу необхідно рахувати з 23.01.2020 по день постановлення рішення 22.11.2021, що становить 458 робочих днів, врахувавши посадовий оклад ОСОБА_1 , який становив 14942,6 грн., відтак за останні два календарні місяці заробітна плата становила 29885,2 грн., а з врахуванням кількість робочих днів 42, середньоденна заробітна плата позивача становила 711,55 грн., тому суд стягнув середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 325889,9 грн.
Щодо доводів відповідача про те, що Новокалинівська міська рада Самбірського району Львівської області не є належним відповідачем, оскільки не є правонаступником КП «Дідове», суд зазначив, що відповідно п. п. 4 п. 6-1 розділу 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сформована територіальна громада є правонаступником усього майна, прав та обов`язків розформованої територіальної громади з урахуванням особливостей, визначених підпунктами 5 і 6 цього пункту.
Так, КП Бабинської сільської ради «Дідове» було створено відповідно до рішення сесії Бабинської сільської ради від 14.04.2016 № 10 і діяло на підставі Статуту КП Бабинської сільської ради «Дідове», затвердженого рішенням Бабинської сільської ради №10 від 14.04.2016, засновником Підприємства була Бабинська сільська рада, таке є комунальним підприємством; метою діяльності Підприємства - надання послуг членам територіальної громади, обслуговування об`єктів комунальної власності, є юридичною особою та функціонує на базі майна, що перебуває у комунальній власності та закріплюється за підприємством на праві господарського відання.
Врахувавши постанову КМУ №718-р від 12.06.2020, суд дійшов висновку, що з 25 жовтня 2020 року в результаті реорганізації територіальних громад Бабинська сільська рада та її КП «Дідове» відійшли до Новокалинівської міської ради, а тому належним відповідачем в даний час є саме Новокалинівська міська рада, як засновник комунального підприємства, як орган місцевого самоврядування, що несе повну субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями як Бабинської сільської ради так і його комунального підприємства, тому має відповідати за пред`явленими позовними вимогами.
Крім цього, згідно із відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань засновником КП «Дідове» є Новокалинівська міська рада Самбірського району Львівської області, якою прийнято рішення щодо його припинення та реорганізації.
При розгляді справи, суд першої інстанції врахував висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року, справа № 5023/4388/12, за яким орган місцевого самоврядування несе повну субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями його комунального підприємства, створеного для надання послуг членам територіальної громади, обслуговування об`єктів комунальної власності.
Окремо суд зазначив, що у низці випадків ЄСПЛ визнавав державу відповідальною за борги підприємств незалежно від їх формальної класифікації у внутрішньодержавному праві (рішення від 30 листопада 2004 року в справі «Михайленки та інші проти України», пункт 45, рішення від 04 квітня 2006 року у справі «Лисянський проти України», пункт 19, рішення від 03 квітня 2007 року у справі «Кооперативу Агрікола Слобозія-Ханесей проти Молдови», пункти 18,19, рішення від 12 квітня 2007 року у справі «Григор`єв та Какаурова проти Російської Федерації», пункт 35, рішення від 15 січня 2008 року у справі «Р.Качапор та інші проти Сербії», відтак внутрішньодержавний правовий статус підприємства як самостійної юридичної особи сам по собі не звільняє державу від відповідальності за борги підприємств у межах вимог Конвенції.
При цьому, суд відмовив у задоволенні вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 1644,00 грн., оскільки вимоги в цій частині не підтверджені належними доказами.
Перевіряючи законність оскаржуваного рішення колегія суддів виходить з такого.
Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (стаття 4 КЗпП України).
Згідно із частиною 2 статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Відповідно до ст.ст. 2-1, 5-1 КЗпП України держава забезпечує рівність трудових прав усіх громадян незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, роду і характеру занять, місця проживання та інших обставин, крім цього, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. 
Частиною другою статті 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.
Згідно зі статтею 22 КЗпП України відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається.
Судом першої інстанції встановлено, що розпорядженням сільського голови Бабинської сільської ради Самбірського району Львівської області № 6-ос/к від 29 жовтня 2018 року позивач ОСОБА_1 був призначений на посаду тимчасово виконуючого обов`язки директора Комунального підприємства «Дідове» Бабинської сільської ради (а.с. 4). 
Розпорядженням сільського голови Бабинської сільської ради Самбірського району Львівської області № 04-ос від 22 січня 2020 року позивача ОСОБА_1 звільнено з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с. 5).
Згідно із довідкою КП «Дідове» № 10 від 21.01.2020 заборгованість підприємства перед ОСОБА_1 , за період вересень – листопад 2019 року, становить 29279,01 грн. (а.с. 9).
Зазначені обставини визнаються сторонами, відтак в силу ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають.
Звертаючись із позовними вимогами у даній справі позивач ОСОБА_1 свої доводи фактично зводить до того, що під час звільнення з ним не було проведено розрахунок по заробітній платі, не виплачено компенсацію за невикористану відпустку, тому такі просив стягнути у примусовому порядку та з врахуванням зазначеного, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.
У цьому контексті, колегія суддів не може залишити поза увагою доводи апеляційної скарги про те, що будучи т.в.о. директора позивач не виплатив собі ж заробітну плату, зокрема 21.01.2020 видав собі довідку про заборгованість за вересень – листопад у сумі 29279,01 грн.
Зазначене підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, складеним Головним управлінням Держпраці у Львівській області від 03.12.2019, який досліджувався судом у межах розгляду адміністративної справи № 452/4101/19, де ОСОБА_1 визнав свою вину у невиплаті заробітної плати.
Зокрема, врахувавши те, що істотних наслідків від вчиненого правопорушення не наступило, щире каяття ОСОБА_1 , Самбірський міськрайонний суд Львівської області постановою від 27.02.2020 звільнив ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності та оголосив йому – усне зауваження.
Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення – закрито за малозначністю.
Як і в апеляційній скаргі, так і подаючи відзив на позовну заяву, сторона відповідача свої доводи в основному зводить до того, що позивач звернувся до неналежного відповідача, оскільки його права та інтереси не були порушені Новокалинівською міською радою, при цьому КП «Дідове» не припинене, а Новокалинівська міська рада не є його правонаступником.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Статтею 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачами і відповідачами можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. 
Виходячи з положень цивільного процесуального законодавства відповідач – це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
Як беззаперечно вбачається з матеріалів справи, позивач  ОСОБА_1 звернувшись до суду з позовними вимогами, предметом яких є стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з роботи, в позовній заяві, з врахуванням уточненої редакції такої, визначив відповідачем Новокалинівську міську раду (а.с. 22-23).
Колегія суддів виходить з того, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову – обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц; від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц; від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц; від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц; від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 15 травня 2019 року у справах № № 552/91/18, 554/9144/17).
Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. 
Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. 
Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц та від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц).
Основним аргументом позивача ОСОБА_1 щодо належності відповідача у спірних правовідносинах, який є аналогічним із висновком суду, є те, що відповідно до Постанови КМУ №718-р від 12.06.2020 з 25 жовтня 2020 року в результаті реорганізації територіальних громад Бабинська сільська рада та її комунальне підприємство «Дідове» відійшли до Новокалинівської міської ради, тому несе повну субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями як Бабинської сільської ради так і його комунального підприємства.
Правонаступництво необхідно розглядати як певний юридичний механізм похідного правонабуття, за яким до правонаступника переходять суб`єктивні права та обов`язки попередника. Правонаступництво для юридичних осіб може наступати в разі їх припинення з правонаступництвом. Припинення юридичної особи з правонаступництвом, тобто реорганізація юридичної особи, може проводитися у формі злиття, приєднання, виділу тощо. Доказами правонаступництва щодо окремого зобов`язання може бути: відповідний договір, на підставі якого воно виникло, передавальний акт чи розподільчий баланс, статут правонаступника.
Згідно із частинами першою, п`ятою, шостою статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Порядок припинення юридичної особи в процесі відновлення її платоспроможності або банкрутства встановлюється законом.
Відповідно до змісту п. 61 розділу V Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до прийняття закону про адміністративно-територіальний устрій України закінчення повноважень сільських, селищних, міських рад, їхніх виконавчих органів, а також реорганізація сільських, селищних, міських рад, їхніх виконавчих органів як юридичних осіб у зв`язку із змінами в адміністративно-територіальному устрої України здійснюються з урахуванням таких положень:
- у день набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною територіальною громадою, територія якої затверджена Кабінетом Міністрів України (далі - сформована територіальна громада), припиняються повноваження сільських, селищних, міських рад, сільських, селищних, міських голів, обраних територіальними громадами, територія яких включена до території сформованої територіальної громади (далі - розформовані територіальні громади);
- сформована територіальна громада є правонаступником усього майна, прав та обов`язків розформованої територіальної громади з урахуванням особливостей, визначених підпунктами 5 і 6 цього пункту;
- не пізніше завершення другої сесії новообраної ради у порядку, визначеному цим пунктом, починається реорганізація відповідних юридичних осіб - сільських, селищних, міських рад, обраних розформованими територіальними громадами та розміщених поза адміністративним центром сформованої територіальної громади, шляхом їх приєднання до юридичної особи - сільської, селищної, міської ради, розміщеної в адміністративному центрі сформованої територіальної громади. Після завершення реорганізації відповідні сільські, селищні, міські ради припиняються як юридичні особи з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом;
- юридична особа - сільська, селищна, міська рада, розміщена в адміністративному центрі сформованої територіальної громади, є правонаступником прав та обов`язків усіх юридичних осіб - сільських, селищних, міських рад, обраних розформованими територіальними громадами, з дня набуття повноважень новообраною радою.
Відповідно до ч.ч. 1, 8 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», сільська, селищна, міська, районна в місті (у разі її створення), районна, обласна рада складається з депутатів, які обираються жителями відповідного села, селища, міста, району в місті, району, області на основі загального, рівного і прямого виборчого права шляхом таємного голосування. Повноваження місцевої ради, обраної на позачергових, повторних або перших виборах, закінчуються в день відкриття першої сесії відповідної ради, обраної на наступних (чергових або позачергових) виборах.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12 червня 2020 року № 718-р. на виконання статті 7-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» було визначено адміністративні центри та затверджено території територіальних громад Львівської області згідно з додатком.  Додаток до вищезазначеної постанови передбачає утворення  Новокалинівської територіальної громади. Адміністративним центром новоствореної територіальної громади визначено м. Новий Калинів, а у склад такої входять Новокалинівська, Великобілинська, Гординянська, Калинівська, Корналовицька, Бабинська, Корницька, Містковицька, Дублянська, Великоозиминська, Лукавська громади.
Враховуючи зазначене, беззаперечним є те, що Новокалинівська міська рада є правонаступником прав та обов`язків Бабинської сільської ради.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, КП Бабинської сільської ради «Дідове» було створено відповідно до рішення сесії Бабинської сільської ради від 14.04.2016 № 10 та діє на підставі Статуту, затвердженого цим же рішенням. Підприємство є юридичною особою, функціонує на базі майна, що перебуває у комунальній власності та закріплюється за підприємством на праві господарського відання.
Разом з цим, як вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, КП Бабинської сільської ради «Дідове» станом на 29.05.2022 є в стані припинення, засновником такого зазначена Новокалинівська міська рада, при цьому запис про правонаступництво чи відповідних правонаступників відсутній.
Іншими словами, КП Бабинської сільської ради «Дідове» не є припиненим, а лише перебуває на стадії припинення (ліквідації), тобто не втратило статусу юридичної особи, тому будь які висновки з приводу правонаступництва такого є передчасними та помилковими, а його заміна з цих причин не допускається.
Крім цього, дійсно ні постановою Кабінету Міністрів України від 27.05.2020 № 624 «Про затвердження перспективного плану формування територій громад Львівської області», ні розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 № 718-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Львівської області» не передбачено правонаступництво Новокалинівської міської ради по відношенню до КП «Дідове».
Таким чином, матеріальне правонаступництво, яке є обов`язковою умовою процесуального, не відбулося, відтак Новокалинівську міську раду не можна вважати правонаступником КП Бабинської сільської ради «Дідове», незважаючи на те, що таке є правонаступником його засновника, Бабинської сільської ради.
Враховуючи наведене, висновок суду першої інстанції про те, що Новокалинівська міська рада є належним відповідачем у спірних правовідносинах та обов`язок відповідати за пред`явленими матеріально-правовими вимогами, є помилковим, що свідчить про допущені судом порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки призвели до неправильного вирішення справи.
Повноваження суду апеляційної інстанції визначені у ст. 374 ЦПК України.
При цьому, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права визначено, як підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення (п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України).
Встановлені вище процесуальні порушення, які допущені судом першої інстанції, а саме розгляд судом справи та ухвалення рішення стосовно неналежного відповідача, тобто особи, яка притягнута позивачем як відповідач, відповідно до якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом, є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення по суті спору, що свідчить про підставність доводів апеляційної скарги у цій частині, необхідність скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із безпідставністю таких.
Враховуючи наведене та з метою уникнення будь якої преюдиції у майбутньому, колегія суддів не дає аналізу та правової оцінки доводам апеляційної скарги стосовно можливого порушення та неточностей при розрахунку судом першої інстанції середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, пропуску позивачем строку звернення до суду із позовом та допущення оскаржуваного рішення до негайного виконання у відповідній частині.
Що стосується доводів апеляційної скарги про подання, на думку Новокалинівської міської ради, заздалегідь необґрунтованого позову ОСОБА_1 та відсутність з цього приводу відповідної процесуальної реакції суду першої інтанції, колегія суддів звертає увагу на таке.
Згідно із ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Меншаков проти України» № 377/02 (п. 52 рішення від 08 квітня 2010 року), суд повторює, що п. 1 ст. 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі «право на суд», яке згідно з практикою Суду включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на розгляд спору судом.
Так, гарантуючи особам право на звернення до суду за захистом та право на позов, законодавець, передбачив компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у випадку необґрунтованих дій позивача.
В свою чергу, добросовісні дії позивача спрямовані на захист його порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів не можна вважати необґрунтованими, оскільки вони вчинені при здійсненні конституційного права на судовий захист.
Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України.
Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 543/408/17.
Враховуючи зазначене, сам факт подання позову ОСОБА_1 , який звернувся до суду із відповідними вимогами, не може свідчити про завідомо безпідставність такого чи очевидно штучний характер.
Більше того, встановивши безпідставність позовних вимог, суд наділений повноваженнями на прийняття відповідних рішень у зв`язку з цим, відтак відповідні доводи апеляційної скарги та їх обґрунтування є безпідставними та не свідчать про неправильність дій суду у цій частині.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -
постановив:

Апеляційну скаргу Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області - задовольнити.
Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22 листопада 2021 року -скасувати.
Ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні – відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 29 червня 2022 року
Головуючий:                                                                                                  А.В. Ніткевич   
Судді:                                                                                                         С.М. Бойко
                                                                               С.М. Копняк