Постанова
Іменем України                             
 
13 липня 2022 року
м. Київ
 
справа № 161/326/21
провадження № 61-21069св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Луцький прикордонний загін Державної прикордонної служби України, 
особи, які подали касаційну скаргу, - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , від імені яких діє адвокат Раулець Марія Миколаївна, на постанову Волинського апеляційного суду від 23 червня 2021 року у складі колегії суддів: Карпук А. К., Бовчалюк З. А., Здрилюк О. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Луцького прикордонного загону Державної прикордонної служби України про визнання незаконним рішення.
 
Позовну заяву мотивовано тим, що він з 23 квітня 1996 року до 23 квітня 1999 року проходив військову службу в Луцькому прикордонному загоні Державної прикордонної служби України та був звільнений в запас Збройних Сил України у зв`язку із закінченням дії контракту.
Починаючи з 16 липня 1999 року, до цього часу працює в Луцькому прикордонному загоні Державної прикордонної служби України на посаді водія автотранспортних засобів ремонтно-експлуатаційної групи відділення матеріального забезпечення.
З 18 квітня 2004 року його було зараховано на квартирний облік у загальному порядку і на даний час він перебуває на обліку за порядковим № 3.
21 грудня 2020 року відбулося засідання житлової комісії Луцького прикордонного загону Державної прикордонної служби щодо розподілу постійного житла в АДРЕСА_1 , на якому розглядалося питання розподілу житла для постійного проживання, а саме квартир, які було вирішено розподілити лише для військовослужбовців.
Однак він не погоджується із цим рішенням, оскільки житло, яке розподілялося 21 грудня 2020 року на засіданні житлової комісії, надавалося забудовником як інвестиційна забудова. Натомість кошти з державного бюджету на це майно не виділялися.
ОСОБА_1 вважав, що Луцький прикордонний загін Державної прикордонної служби України у порушення вимог статей 34, 43 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, незаконно обійшов його в квартирному обліку за № 3 загальної черги, перейшовши до наступних осіб, тому рішення житлової комісії Луцького прикордонного загону Державної прикордонної служби щодо розподілу квартир на АДРЕСА_1 без врахування його черги є незаконним.
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд визнати незаконним рішення, оформлене протоколом № 9, засідання житлової комісії Луцького прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 21 грудня 2020 року про розподіл квартир на АДРЕСА_1 без врахування його черги у квартирному обліку.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 березня 2021 року у складі судді Кихтюка Р. М. у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
 
Суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав до суду належних та допустимих доказів відповідно до вимог статей 77, 78 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), що він має переважне право на отримання житла перед іншими громадянами, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень.
З витягу із протоколу № 9 засідання житлової комісії Луцького прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 21 грудня 2020 року слідує, що відповідно до розпорядження Адміністрації Державної прикордонної служби України від 17 грудня 2020 року проведено розподіл квартир на АДРЕСА_1 тільки військовослужбовцям та військовослужбовцям запасу. Питання про розподіл даного житла працівникам Державної прикордонної служби України, в тому числі ОСОБА_1 , не розглядалося. 
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Волинського апеляційного суду від 23 червня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 березня 2021 року скасовано, прийнято постанову про задоволення позову ОСОБА_1 .
Визнано незаконним рішення, оформлене протоколом № 9, засідання житлової комісії Луцького прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 21 грудня 2020 року про розподіл для постійного користування квартир на АДРЕСА_1 , без врахування черги ОСОБА_1 під № 3 у квартирному обліку.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Суд апеляційної інстанції постановив, що умова Договору про фінансування будівництва квартир частково за кошти державного бюджету виконана не була, що спростовує аргументи відповідача про будівництво квартир виключно для військовослужбовців за Програмою 1002070 та вказує на те, що при прийнятті оскарженого рішення житлова комісія безпідставно вказала підставою для прийняття рішення щодо ОСОБА_1 розпорядження Кабінету Міністрів України від 27 травня 2016 року № 389-р «Про розподіл коштів, передбачених у державному бюджеті за Програмою 1002070 «Будівництво (придбання) житла для військовослужбовців Державної прикордонної служби на 2016 рік». 
Також у Договорі не передбачалося будівництво квартир для військовослужбовців. 
Враховуючи ту обставину, що позивач перебуває у загальній черзі на забезпечення житлом під № 3, будівництво квартир на АДРЕСА_1 не фінансувалося за програмою, яка передбачала фінансування будівництва житла виключно для військовослужбовців, рішення житлової комісії Луцького прикордонного загону Державної прикордонної служби України, оформлене протоколом № 9 від 21 грудня 2020 року, прийнято з порушенням вимог статті 43 ЖК України щодо черговості надання житла та порушує права ОСОБА_1 на забезпечення житлом, тому підлягає визнанню незаконним.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів
 
У касаційній скарзі, поданій у грудні 2021 року до Верховного Суду, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які не брали участі у розгляді справи, від імені яких діє адвокат Раулець М. М., посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального й процесуального права, просили скасувати постанову Волинського апеляційного суду від 23 червня 2021 року і направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Підставами касаційного оскарження постанови Волинського апеляційного суду від 23 червня 2021 року заявники зазначають порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права. Суд апеляційної інстанції ухвалив рішення про права, свободи, інтереси та обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі, оскільки на підставі оскаржуваного рішення житлової комісії Луцького прикордонного загону Державної прикордонної служби України, оформленого протоколом від 21 грудня 2020 року № 9, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 були виділенні квартири. На даний час ухвалою Луцького міськрайонного суду від 12 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі № 161/17738/21 за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Луцької міської ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - прикордонний Волинський загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, про визнання ордерів на жилі приміщення недійсними.
 
Короткий зміст позиції інших учасників справи
 
Відзиви на касаційну скаргу від інших учасників справи не надходили.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 21 січня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , від імені яких діє адвокат Раулець М. М., на постанову Волинського апеляційного суду від 23 червня 2021 року залишено без руху для усунення недоліків.
 
У лютому 2022 року заявниками у встановлений судом строк недоліки касаційної скарги усунуто.
 
Ухвалою Верховного Суду від 22 лютого 2022 року поновлено ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , від імені яких діє адвокат Раулець М. М., строк на касаційне оскарження постанови Волинського апеляційного суду від 23 червня 2021 року, відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , від імені яких діє адвокат Раулець М. М., на постанову Волинського апеляційного суду від 23 червня 2021 року і витребувано із Луцького міськрайонного суду Волинської області цивільну справу № 161/326/21.
 
Ухвалою Верховного Суду від 14червня 2022 року справу призначено до судового розгляду.
 
2.     Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами першої і апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , від імені яких діє адвокат Раулець М. М., підлягає частковому задоволенню.
 
Фактичні обставини справи
 
Відповідно до списку осіб, яких зараховано на квартирний облік в Луцькому прикордонному загоні Державної прикордонної служби України, станом на 01 липня 2020 року, ОСОБА_1 перебуває у загальній черзі на отримання житла під № 3. Зарахований до списку згідно з рішенням житлової комісії Луцького прикордонного загону Державної прикордонної служби України, оформленого протоколом від 18 квітня 2002 року № 41.
 
Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 27 травня 2016 року № 389 «Про розподіл коштів, передбачених у державному бюджеті за програмою 1002070 «Будівництво (придбання) житла для військовослужбовців Державної прикордонної служби України» на 2016 рік, у редакції розпорядження Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2016 року № 840-р, у напрямках використання коштів, передбачених в державному бюджеті за програмою 1002070, визначено будівництво будинку у АДРЕСА_2 ( АДРЕСА_1 ).
 
Пунктом 1.1 Договору підряду та пайової участі по розробці і виготовленню проектно-кошторисної документації та будівництву комплексу багатоповерхових житлових будинків з інженерними мережами та благоустроєм від 20 червня 2006 № 416-06/29 (далі - Договір), укладеного між Департаментом забезпечення адміністрації Державної прикордонної служби України (Замовник) та Відкритим акціонерним товариством «Луцькспецсантехмонтаж» № 536», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Луцькспецсантехмонтаж» № 536» (далі - ПрАТ «Луцькспецсантехмонтаж» № 536») (Генпідрядник), передбачалася забудова земельної ділянки Державної прикордонної служби України на АДРЕСА_2.
 
Відповідно до пункту 1.5 Договору фінансування будівництва об`єкта здійснюється замовником за рахунок коштів державного бюджету та Генпідрядником власними і залученими коштами, силами та засобами.
 
У листі ПрАТ «Луцькспецсантехмонтаж» № 536» від 27 січня 2020 року зазначено, що фінансування будівництва багатоквартирного будинку на АДРЕСА_1 здійснювалося за кошти Генпідрядника ПрАТ «Луцькспецсантехмонтаж» № 536» та за кошти юридичних та фізичних осіб, без залучення коштів державного бюджету.
 
Згідно з витягом із протоколу від 21 грудня 2020 року № 9 засідання житлової комісії Луцького прикордонного загону Державної прикордонної служби України, відповідно до розпорядження адміністрації Державної прикордонної служби України від 17 грудня 2020 року № У/704-9009 та акта приймання-передачі квартир від 17 грудня 2020 року здійснено розподіл квартир на АДРЕСА_1 тільки військовослужбовцям та військовослужбовцям запасу. Питання про розподіл цього житла працівникам Державної прикордонної служби України, у тому числі ОСОБА_1 , не розглядалося.
 
На виконання ухвали Волинського апеляційного суду від 31 травня 2021 року про витребування доказів адміністрація Державної прикордонної служби України повідомила апеляційний суд, що перерахунок коштів державного бюджету за програмою 1002070 на будівництво квартир на АДРЕСА_1 не здійснювався.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і норми застосованого права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.
 
У касаційній скарзі на постанову Волинського апеляційного суду від 23 червня 2021 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , від імені яких діє адвокат Раулець М. М., посилаються, зокрема на те, що суд апеляційної інстанції вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та обов`язки, оскільки на підставі оскаржуваного рішення житлової комісії Луцького прикордонного загону Державної прикордонної служби України, оформленого протоколом від 21 грудня 2020 року № 9, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 були виділенні квартири. Отже, визнанням незаконним рішення, оформленого протоколом № 9 засідання житлової комісії Луцького прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 21 грудня 2020 року, про розподіл для постійного користування квартир на АДРЕСА_1 було порушено їхні права.
 
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 
Відповідно до статті 17 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції.
 
Зазначена норма процесуального права визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на касаційне оскарження судового рішення. Ці особи поділяються на дві групи: учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. 
 
При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, особа, не залучена до участі у справі, повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, причому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.
 
Судове рішення, що оскаржується особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та ухвалення рішення судом першої інстанції є заявник, або в рішенні міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах, або рішення впливає на права та обов`язки такої особи (постанови Верховного Суду від 04 листопада 2019 року у справі № 542/401/18 (провадження                      № 61-15078св19), від 10 вересня 2020 року у справі №757/66808/19-ц (провадження №61-10846св20), від 17 червня 2021 року у справі № 626/2547/19 (провадження № 61-18621св20)).
 
Водночас не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише формальним, але і реальним.
 
Також на обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , від імені яких діє адвокат Раулець М. М., зазначили, що в провадженні Луцького міськрайонного суду Волинської області перебуває справа № 161/17738/21 за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Луцької міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів, - 6 прикордонний Волинський загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, про визнання ордерів на жилі приміщення недійсними. Позов ОСОБА_1 у цій справі обґрунтовано тим, що оскільки рішення житлової комісії Луцького прикордонного загону Державної прикордонної служби України, оформлене протоколом від 21 грудня 2020 року № 9, визнано незаконним, то видача ордерів та надання квартир особам, які перебували нижче за нього у черзі списку на квартирний облік, також є незаконними.
 
У справі, яка є предметом касаційного перегляду, суд касаційної інстанції встановив, що відповідно до рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 03 березня 2021 року № 171-1 про надання військовослужбовцям квартир в будинку АДРЕСА_1 вирішено затвердити рішення житлової комісії Луцького прикордонного загону Державної прикордонної служби України, оформлене протоколом від 21 грудня 2020 року № 9, про надання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 квартир у будинку АДРЕСА_1 .
 
Для правильного вирішення спору та захисту порушеного права позивача суд повинен визначитися з учасниками справи. 
 
Відповідно до частини першої статті 41 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. 
 
На суд покладено обов`язок визначити суб`єктний склад учасників спору залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі. 
 
За приписами частин 1, 3, 4 статті 53 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення суду може вплинути на права та обов`язки осіб, що не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. У заявах про залучення третіх осіб і в заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі. 
 
Суть інституту третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, полягає в тому, що його застосування слугує процесуальним забезпеченням права регресу, а умова, що за законом третя особа залучається чи вступає у справу на стороні позивача чи відповідача, передбачає, що участь у процесі третьої особи випливає з тих відносин, які пов`язують її з однією із сторін у процесі.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 365 ЦПК України суддя-доповідач у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду з`ясовує питання про склад учасників судового процесу. У разі встановлення, що рішення суду першої інстанції може вплинути на права та обов`язки особи, яка не брала участі у справі, залучає таку особу до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.
 
При цьому у разі якщо суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює своє рішення, то суд повинен з`ясувати наявність обставин і застосувати норми права саме на час ухвалення нового судового рішення.
 
Суд апеляційної інстанції, розглядаючи справу та ухвалюючи рішення про задоволення позову, не перевірив обставин впливу судового рішення на права, обов`язки та інтереси  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - осіб, яким на підставі оскаржуваного позивачем рішення житлової комісії Луцького прикордонного загону Державної прикордонної служби України було виділено квартири, та не вирішив питання щодо залучення їх до участі у справі як третіх осіб. 
 
У постановах від 12 травня 2020 року у справі № 761/44056/17 (провадження № 14-571цс19) та від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на межі здійснення цивільних прав, вказавши що відповідно до положень статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Положення цієї норми права свідчить про зобов`язання учасників цивільних правовідносин діяти в межах закону, не порушуючи права інших осіб у спосіб, передбачений законом, добросовісно здійснюючи свої права та обов`язки. 
 
Висновок за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до положень статті 400 ЦПК України касаційний суд позбавлений можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанцій, та давати оцінку доказам, які судами не досліджено, а відтак, не має можливості вирішити спір по суті за результатами касаційного перегляду.
 
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку про те, що постанова суду апеляційної інстанції прийнята без додержання норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню. 
 
Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , від імені яких діє адвокат Раулець Марія Миколаївна, задовольнити частково.
 
Постанову Волинського апеляційного суду від 23 червня 2021 року скасувати і ухвалити у справі нове рішення. 
 
У задоволенні позову  ОСОБА_1 до Луцького прикордонного загону Державної прикордонної служби України про визнання незаконним рішення відмовити. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                            Д. Д. Луспеник

Судді:                                                                                                       І. А. Воробйова

                                                                                                                  Г. В. Коломієць

                                                                                                                  Р. А. Лідовець

                                                                                                                   Ю. В. Черняк