ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

19 травня 2022 року
м. Київ
 
справа № 715/1490/20
провадження № 51 - 3341 км 20
Верховний   Суд   колегією   суддів  Першої   судової   палати   
Касаційного   кримінального   суду   у   складі:
 
головуючого судді                                   ОСОБА_1 ,
суддів:                                                          ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання              ОСОБА_4 ,
прокурора                                                  ОСОБА_5 , 
захисника                                           ОСОБА_6 (у режимі 
відеоконференції),
засудженого                                              ОСОБА_7 (у режимі 
відеоконференції),
 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційними скаргами захисника  ОСОБА_6 і засудженого на вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 09 червня 2021 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 03 листопада 2021 року стосовно
 
                                               ОСОБА_7 ,
                                               ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
                                               уродженця та мешканця  
АДРЕСА_1 , 
 
засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини 
 
Вироком Глибоцького районного суду Чернівецької області від 09 червня 2021 року, залишеним без змін ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 03 листопада 2021 року, ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією майна, крім житла.  
 
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 11 квітня 2019 року приблизно о 02:00 спільно з двома невстановленими досудовим розслідуванням особами, діючи за попередньою змовою між собою, приїхали на автомобілі «Mercedes-Benz Е-270», номерний знак   НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_7 до будинку АДРЕСА_2 , де проживали ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .
 
ОСОБА_7 та одна з невстановлених осіб, з метою свого маскування для того, щоб не бути викритими правоохоронними органами, одягли заздалегідь підготовлені маски типу «балаклава», матерчаті рукавички та направились до місця проживання потерпілих, а інша невстановлена особа - залишилася очікувати їх у вказаному автомобілі з метою спостереження за навколишньою обстановкою та забезпечення швидкої втечі з місця вчинення злочину.
 
ОСОБА_7 та невстановлена досудовим розслідуванням особа,  відчинивши металеву хвіртку позаду будинку, потрапили на подвір`я вказаного домоволодіння, шляхом розбиття скла вікна проникли до будинку, де вчинили напад на ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я особи, яке виразилось у нанесенні ударів кулаками в різні частини тіла потерпілих.
 
Після чого нападники, бажаючи досягнення кінцевої мети, погрожуючи ОСОБА_8 і ОСОБА_9 подальшим нанесенням тілесних ушкоджень, почали вимагати грошові кошти у останніх. В результаті чого ОСОБА_9 , побоюючись за власне життя та здоров`я, а також за життя та здоров`я свого чоловіка ОСОБА_8 , вимушено вказала нападникам на комод та піджак у шафі, де знаходились грошові кошти. Однак ОСОБА_7 та інший нападник далі продовжували вимагати грошові кошти у потерпілих, при цьому продовжували спричиняти останнім тілесні ушкодження.
 
Після спричинення численних тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_7 та інший нападник, не досягнувши своєї кінцевої мети, повернулись до автомобіля, де на них очікував інший невстановлений досудовим розслідуванням спільник, після чого останні покинули місце злочину.
 
В результаті умисних протиправних дій ОСОБА_7 та інших невстановлених досудовим розслідуванням осіб потерпілим ОСОБА_8 і ОСОБА_9 спричинено тяжких тілесних ушкоджень та завдано матеріальних збитків на загальну суму 9 185,95 грн.
 
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
 
За змістом касаційної скарги захисник ОСОБА_6 , не погоджуючись із судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить їх скасувати, кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 – закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Свої вимоги захисник мотивує тим, що органом досудового розслідування було порушено право ОСОБА_7 на захист через недотримання вимог процедури продовження строків досудового розслідування, регламентованих ст. 295 КПК України, що призвело до недопустимості зібраних у справі доказів, якими суд першої інстанції обґрунтував свої висновки. Вказує на недопустимість в якості доказів відомостей про маршрут руху транспортного засобу, протоколу негласного отримання біологічних зразків від 17 січня 2020 року, похідного від нього висновку експерта № 155 від 26 лютого 2020 року як таких, що отримані органом досудового розслідування з порушенням процесуального порядку. Зазначає про те, що судами першої та апеляційної інстанцій допущені порушення грубо проігноровано, що, на його думку, свідчить про обвинувальний ухил розгляду даного кримінального провадження. Суд першої інстанції, відмовивши у задоволенні клопотань про допит свідків сторони захисту, безпосередню участь у судовому засіданні сторони захисту та оголошення перерви у судовому засіданні для підготовки до судових дебатів, порушив принцип рівності сторін та право обвинуваченого на захист. Суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив викладених в апеляційних скаргах доводів та постановив рішення, яке не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України. 
 
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , не погоджуючись із судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить їх скасувати, кримінальне провадження – закрити у зв`язку із невстановленням достатніх доказів для доведення його винуватості в суді і вичерпанням можливості їх отримання. Свої вимоги засуджений мотивує тим, що покладені в основу обвинувального вироку докази були отримані з порушенням процесуального порядку та є недопустимими, матеріали провадження не містять достатніх доказів його винуватості. Вказує на порушення його права на захист під час судового розгляду через відмову в задоволенні заявлених стороною захисту клопотань, зокрема, підготовки до судових дебатів та останнього слова. 
 
Крім того, захисник і засуджений у касаційних скаргах зазначають про надмірну суворість призначеного ОСОБА_7 покарання, однак жодним чином не обґрунтовують доводів у цій частині.
 
Позиції учасників судового провадження
 
Захисник і засуджений підтримали касаційні скарги та просили їх задовольнити.
 
Прокурор заперечив проти задоволення касаційних скарг сторони захисту, просив залишити без зміни оскаржувані судові рішення стосовно  ОСОБА_7 .
Мотиви Суду
 
Положенням ч. 1 ст. 433 КПК України визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
 
Частиною 2 цієї статті визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
 
Відповідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
 
За змістом ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
 
Згідно зі ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета його вчинення.
 
Обвинувальний вирок ухвалюється судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.
 
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
У поданих касаційних скаргах захисник ОСОБА_6 та засуджений порушують питання про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, покликаючись на порушення права ОСОБА_7 на захист, безпідставну відмову в задоволенні клопотань сторони захисту та недопустимість доказів.
 
Проте зазначені доводи Суд уважає такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та вимогах кримінального процесуального закону.
 
При цьому викладені в касаційній скарзі захисника доводи щодо неналежної оцінки показань обвинуваченого, потерпілих і свідків та відхилення клопотань фактично стосуються переоцінки доказів і неповноти судового розгляду, що не є предметом касаційного перегляду в розумінні ст. 438 КПК України.
 
Так, при перевірці матеріалів кримінального провадження касаційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, та правильність кваліфікації його дій за даною нормою кримінального закону суд першої інстанції зробив на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.
 
При цьому суд першої інстанції врахував:
- показання потерпілих ОСОБА_9 і ОСОБА_8 , які підтвердили факт вчинення стосовно них розбою – спричинення їм тілесних ушкоджень та заволодіння їхніми грошовими коштами;
- показання свідка ОСОБА_10 про те, що 11 квітня 2019 року, зайшовши до будинку потерпілих, він в одній з кімнат побачив ОСОБА_8 , який був весь у крові, лежав на підлозі, не рухаючись, руки і ноги в нього були зв`язані білим і чорним кабелем від пилососа і праски, обличчя порізане, в роті був кляп. Разом з поліцейськими він розв`язав ОСОБА_8 і вийняв з роту кляп. Килим, на якому лежав ОСОБА_8 , був у крові, також кров була на стінах і дверях. На кухні скла у вікні не було, на паркані був слід від болота; 
- показання свідка ОСОБА_11 про те, що 11 квітня 2019 року вночі їй зателефонували та повідомили, що на батьків скоєно напад. Після чого, приїхавши та ввійшовши до будинку, вона побачила батька ОСОБА_8 , який був зв`язаний, лежав у калюжі крові з кляпом в роті. Мати ОСОБА_9 в цей час стояла боса на вулиці та витирала обличчя. В будинку все було перевернуто, всі шафи відкриті, стіни та двері в крові, на кухні було розбите вікно. Прибираючи в будинку, вона побачила, що в пилососі обрізаний кабель живлення;
дані, що містяться у:
- протоколі огляду місця події від 11 квітня 2019 року, проведеного за місцем проживання потерпілих ОСОБА_9 і ОСОБА_8 , згідно з яким було оглянуто будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , зафіксовано виявлені пошкодження та вилучені, крім іншого, змиви потожирової речовини; три фрагменти електричного кабелю; подовжувач; праску; 
- протоколі про результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій (негласне отримання біологічних зразків) від 21 січня 2020 року, згідно з яким 17 січня 2020 року у ході виконання доручення об 11:00 працівниками УКР ГУНП в Чернівецькій області із дотриманням визначеної процедури було отримано три недопалки цигарок «Parliament», які викурив ОСОБА_7 , та паперовий стаканчик, з якого він пив каву;
- висновках експертів № 155 від 26 лютого 2020 року та № 175 від 25 лютого 2020 року про те, що генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на кабелі білого кольору, вилученому 11 квітня 2019 року під час проведення огляду місця події домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 , містять генетичні ознаки зразка букального епітелію потерпілої ОСОБА_9 та особи, генетичні ознаки якої встановлені з клітин з ядрами, виявлених на поверхні трьох недопалків цигарок «Parliament», які 17 січня 2020 року були отримані в ході проведення негласних слідчих (розшукових) дій – негласного отримання біологічних зразків у  ОСОБА_7 .
 
Також суд першої інстанції дослідив і врахував надану на запит слідчого № 2058/123/02/14-2019 від 23 квітня 2019 року інформацію з комплексної системи відеоспостереження щодо фіксації транспортного засобу, відповідно до якої працівниками УКР ГУНП в Чернівецькій області відслідковано маршрут руху автомобіля марки «Mercedes-Benz E-270 CDI», номерний знак   НОМЕР_1 (Латвійська реєстрація), зафіксований на камерах відеоспостереження, зокрема, в`їзд і виїзд вказаного автомобіля на територію та з території Чернівецької області у періоди 08.04.-09.04.2019 та 10.04-11.04.2019, а також рух автомобіля територією Чернівецької області, зокрема, в населених пунктах м. Чернівці, с. Чагор та с. Коровія в період часу, що безпосередньо передував вчиненню злочину та слідував за ним.
 
Дослідивши зібрані у справі докази, суд першої інстанції встановив сукупність усіх передбачених законом ознак складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, та, ухвалюючи вирок, дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину поза розумним сумнівом.
 
Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами провадження не встановлено та судом правильно вирішено питання про їхню належність і допустимість, з дотриманням вимог статей 85 - 89, 94, 95 КПК України. 
 
При цьому суд першої інстанції дав оцінку показанням обвинуваченого ОСОБА_7 щодо невизнання ним своєї провини у вчиненому, визнавши його показання непослідовними, суперечливими та такими, що повністю спростовуються встановленими під час судового розгляду фактичними обставинами та зібраними у справі доказами.
 
Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України.
 
Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
 
Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
 
Так, обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, суд першої інстанції, як убачається з вироку, врахував ступінь тяжкості та обставини вчиненого ним злочину, відсутність пом`якшуючих покарання обставин та наявність обтяжуючої обставини – вчинення злочину стосовно осіб похилого віку, тяжкість наслідків, дані про особу винного, зокрема те, що він раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, не працює, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, а також позицію потерпілих, які просили призначити максимальну міру покарання. 
 
Призначене ОСОБА_7 покарання за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення засудженого й попередження вчинення нових злочинів та відповідає вимогам статей 50, 65- 67 КК України. Підстав уважати це покарання явно несправедливим через його надмірну суворість не вбачається.
 
Суд касаційної інстанції вважає, що призначене судом першої інстанції покарання відповідає справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав особи.
 
Водночас Суд не встановив тих порушень права ОСОБА_7 на захист, про які зазначив захисник у своїй касаційній скарзі через відмову судом першої інстанції у безпосередній участі сторони захисту у судовому засіданні, оскільки, як убачається з матеріалів провадження, розгляд справи в порядку, визначеному ст. 336 КПК України, був здійснений за згодою обвинуваченого. 
 
Крім того, прослуховуванням звукозапису судового засідання від 05 січня 2021 року встановлено, що головуючий суддя для забезпечення з`ясування всіх обставин справи в суді першої інстанції чітко, голосно та детально оголошувала дані письмових доказів, що не позбавило сторону захисту можливості висловлювати свою позицію щодо досліджуваних доказів, з якими згідно з протоколом про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 17 червня 2020 року сторона захисту вже була ознайомлена.
 
Що ж стосується доводів сторони захисту про порушення вимог КПК України через ненадання часу для підготовки письмового клопотання про недопустимість доказів в цілому по справі перед судовими дебатами, то Суд зазначає про таке.
 
Положеннями ст. 322 КПК України визначено вичерпний перелік випадків відкладення судового засідання, які не вважаються порушенням безперервності судового розгляду. При цьому відкладення судового розгляду для підготовки письмових клопотань перед судовими дебатами до них не відноситься.
 
Касаційною перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що права, свободи і законні інтереси ОСОБА_7 були представлені за особистим вибором обвинуваченого професійним адвокатом, яким надавалась кваліфікована правова допомога зі стадії досудового розслідування, кримінальне провадження розглядалось в суді першої інстанції з липня 2020 року до червня 2021 року, що свідчить про достатній проміжок часу і наявність можливості для узгодження позиції між ОСОБА_7 та захисником, й підготовки письмового клопотання про визнання доказів недопустимими. 
 
Прослуховуванням звукозапису судового засідання від 09 червня 2021 року встановлено, що суд першої інстанції, з`ясувавши думку учасників, відхилив клопотання захисника про оголошення перерви, посилаючись на те, що протягом розгляду справи сторони висловлювали свої зауваження з приводу недопустимості доказів і їх буде враховано при наданні оцінки в нарадчій кімнаті.
 
За таких обставин суд першої інстанції, забезпечивши попередньо сторонам рівні умови для реалізації їхніх процесуальних прав й дотримуючись вимог ст. 318 КПК України, обґрунтовано відмовив у задоволенні заявленого клопотання з викладених захисником підстав, що не суперечить вимогам кримінального процесуального закону. 
 
Крім того, наведені в касаційній скарзі доводи сторони захисту, аналогічні доводам апеляційних скарг, були ретельно перевірені судом апеляційної інстанції, який, розглядаючи апеляційну скаргу захисника та обвинуваченого на вирок суду першої інстанції, з дотриманням вимог 404, 405, 407, 412-414 КПК України проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими.
 
За результатами перегляду вироку суду першої інстанції суд апеляційної інстанції з урахуванням конкретних обставин справи погодився з оцінкою доказів, досліджених місцевим судом і врахованих при доведенні винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, належним чином умотивувавши свої висновки.
 
Суд апеляційної інстанції обґрунтовано зазначив про те, що стороною обвинувачення надано достатньо доказів, які доводять вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.
 
При цьому на спростування доводів щодо непричетності ОСОБА_7 до інкримінованих подій та допущення судом першої інстанції порушення в цій частині, суд апеляційної інстанції за клопотанням сторони захисту допитав в якості свідка ОСОБА_12 , надавши його показанням належну оцінку з достатнім обґрунтуванням своєї позиції з цього приводу. 
 
Також суд апеляційної інстанції спростував доводи сторони захисту щодо недопустимості як доказів - даних протоколу про результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 21 січня 2020 року та похідного від нього висновку експерта № 155 від 26 лютого 2020 року як «плоду отруєного дерева», слушно зауваживши у своєму рішенні про те, що відібрання біологічних зразків у ОСОБА_7 здійснювалось згідно з вимогами ст. 274 КПК України, із дотриманням визначеної процедури, на підставі ухвали слідчого судді Чернівецького апеляційного суду від 11 січня 2020 року, постановленої за результатом розгляду відповідного клопотання органу досудового розслідування з належним мотивуванням прийнятого рішення, та із спростуванням доводів захисника щодо недотримання вимог ст. 267 КПК України під час проведення цієї слідчої дії.  
 
Крім того, суд апеляційної інстанції обґрунтовано відхилив доводи сторони захисту щодо недопустимості в якості доказу матеріалів щодо маршруту руху транспортного засобу – автомобіля «Mercedes-Benz Е-270», номерний знак   НОМЕР_1 , через невстановлення джерела походження, за даними яких було зафіксовано рух даного автомобіля територією Чернівецької області, зокрема, у м. Чернівці, с. Чагор та с. Коровія, у період часу, що передував вчиненню злочину та після нього й співпадає з місцем перебування ОСОБА_7 , про яке він сам повідомляв суду. При цьому суд апеляційної інстанції зауважив, що зазначені матеріали були отримані на запит слідчого й сумніву щодо їхнього походження у суду не виникло.
 
З такими висновками суду апеляційної інстанції погоджується й колегія суддів касаційного суду. 
 
Щодо доводів сторони захисту про провадження досудового розслідування поза межами визначених кримінальним процесуальним законом строків досудового розслідування, що призвело до недопустимості зібраних доказів, то вони також спростовуються матеріалами кримінального провадження.
 
Як слідує з матеріалів кримінального провадження, 11 березня 2020 року ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, та в подальшому керівником прокуратури продовжено строк досудового розслідування до трьох місяців, тобто до 11 червня 2020 року. При цьому від ознайомлення з клопотанням про продовження строку досудового розслідування та підпису про його отримання ОСОБА_7 відмовився у присутності інспектора ДУ «Хмельницький слідчий ізолятор».
 
Наведене свідчить про те, що процедура продовження строку досудового розслідування у даному кримінальному провадженні відбулась в цілому з дотриманням визначених законом положень, передбачених статтями 294, 295 КПК України, тому твердження захисника є необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на нормах процесуального права та не підтверджуються матеріалами провадження.
 
Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону, ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.
 
Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, Судом не встановлено.
 
Керуючись статтями 441, 442 КПК України, Суд 
 
постановив:
 
Касаційні скарги захисника ОСОБА_6 і засудженого залишити без задоволення, а вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 09 червня 2021 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 03 листопада 2021 року стосовно ОСОБА_7 – без зміни.
 
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
С у д д і:

 
ОСОБА_1                              ОСОБА_2                             ОСОБА_3