Ухвала
 
21 квітня 2022 року
м. Київ
 
справа № 703/468/21
провадження № 61-3251ск22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,
 
розглянувши касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Черкаській області на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 01 листопада 2021 року та постанови Черкаського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Черкаської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Черкаській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури,
 
ВСТАНОВИВ:
 
В лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь 400 000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури.
 
Позов ОСОБА_1 мотивовано тим, що 02 листопада 2015 року старшим слідчим Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області Черниченком Є. М. йому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 Кримінального кодексу України (далі - КК України), в кримінальному провадженні від 25 листопада 2013 року № 12013250040004982. 05 листопада 2015 року відносно нього було складено обвинувальний акт, який погоджено прокурором прокуратури Черкаської області Кропивою В. В. та направлено на розгляд до Соснівського районного суду міста Черкаси. Вироком Соснівського районного суду міста Черкаси від 19 лютого 2020 року його визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю його вини. Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 10 вересня 2020 року вирок Соснівського районного суду міста Черкаси від 19 лютого 2020 року залишено без змін. Отже, він незаконно перебував під слідством та судом протягом 58 місяців та 9 днів. Внаслідок незаконних дій органу досудового розслідування та прокуратури йому було завдано суттєвої моральної шкоди. Він є офіцером Збройних сил України та військовим пенсіонером, мав сім`ю, виховував дітей, його знало багато мешканців міста. Безпідставним притягненням до кримінальної відповідальності були порушені його життєві зв`язки, він постійно змушений був доводити обставини своєї невинуватості, нести фінансові витрати, не мав змоги влаштуватися на роботу, укласти контракт на продовження військової служби, що призвело до приниження його людської гідності як самодостатньої особи. Крім цього, внаслідок вказаних обставин у 2017 році його залишила дружина та шлюб між ними було розірвано. Дружина з дітьми переїхала проживати в інший населений пункт.
 
Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 01 листопада 2021 року позов задоволено. Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 400 000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури.
 
Додатковим рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 24 листопада 2021 року стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 8 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
 
Постановою Черкаського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року апеляційні скарги Черкаської обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції в Черкаській області залишено без задоволення, а рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 01 листопада 2021 року - без змін.
 
Постановою Черкаського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року апеляційні скарги Черкаської обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції в Черкаській області задоволено частково. Додаткове рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 24 листопада 2021 року, постановлене за заявою ОСОБА_1 про розподіл судових витрат, скасовано. Постановлено нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково. Стягнуто в рівних частках з Черкаської обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції в Черкаській області на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати за надання правничої допомоги в загальному розмірі 8 000 грн, тобто по 4 000 грн з кожного.
 
24 березня 2022 року Головне управління Національної поліції в Черкаській області подало засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 01 листопада 2021 року та постанови Черкаського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до частини дев`ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
 
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» передбачено, що у 2022 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2022 року (на час подання касаційної скарги) -  2 481 грн.
 
Ціна позову в цій справі становить 400 000 грн, що станом на 01 січня 2022 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481 грн х 250 = 620 250 грн). Тобто справа № 703/468/21 не підлягає касаційному перегляду в силу вимог закону.
 
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягають касаційному оскарженню.
 
Посилання заявника на правові висновки, викладені в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, згідно з якими при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим, є безпідставним, так як в оскаржуваному судовому рішенні апеляційного суду, ухваленому за результатами перегляду додаткового рішення суду першої інстанції, було враховано наведені правові висновки та відображено їх зміст. Врахувавши вказані правові висновки і встановивши, що ОСОБА_1 були надані докази, які об`єктивно та документально підтверджують факт понесення ним витрат на професійну правничу допомогу адвокатом в загальному розмірі 8 000 грн, апеляційний суд дійшов висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача понесених ним судових витрат. Тобто висновки апеляційного суду в цій справі не суперечать правовим висновкам, викладеним в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.
 
Крім цього, посилання заявника на неврахування судами висновків, викладених в постановах Верховного Суду, щодо застосування норми права у подібних правовідносинах є підставою касаційного оскарження судових рішень, передбаченою пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, втім не є доводом, який у розумінні підпунктів а)-г) пункту 2 частини третьої статті 389 цього Кодексу підтверджує наявність випадку/випадків, який/які дає/дають право вважати судові рішення такими, що підлягають касаційному оскарженню.
 
Учасники судового процесу повинні розуміти, що визначені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки є винятком із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи      від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня  1997 року). 
 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
 
Зазначення апеляційним судом в оскаржуваних постановах про можливість їх оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову в цій справі та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на відмову у відкритті касаційного провадження.
 
Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і вони не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
 
У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягають окремому розгляду клопотання Головного управління Національної поліції в Черкаській області про зупинення виконання рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 01 листопада 2021 року та постанови Черкаського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року, а також - про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Національної поліції в Черкаській області на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 01 листопада 2021 року та постанови Черкаського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Черкаської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Черкаській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:	В. А. Стрільчук	
 	 	
 	В. М. Ігнатенко	
 	 	
 	С. О. Карпенко