РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2022 року
м. Рівне

Справа № 559/1926/21
Провадження № 22-ц/4815/584/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Гордійчук С.О.,
суддів: Хилевича С.В., Шимківа С.С.
секретар судового засідання: Пиляй І.С.
учасники справи: 
позивач: ОСОБА_1 
відповідач: Акціонерна товариство «Українська залізниця» 

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 13 грудня 2021 року, ухвалене в складі судді Жуковської О.Ю., повний текст судового рішення виготовлено 23.12.2021 року у м. Дубно, справа №559/1926/21,
в с т а н о в и в :
У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю.
Позов обґрунтований тим, що він є чоловіком ОСОБА_2 , яка ІНФОРМАЦІЯ_1 загинула внаслідок наїзду вантажного потягу № 1615, рухаючись зі сторони ст. Здолбунів у напрямку ст. Львів, на станції "Дубно" (102 км 6 пікет). 26.08.2018 за фактом настання цієї події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі за текстом - ЄРДР) за № 12018180000000484 та розпочато досудове розслідування, а 24.09.2019 кримінальне провадження закрито.
Вказує, що він втратив близьку йому людину. Від шлюбу у них народилося троє спільних дітей. Між подружжям існували стійкі життєві зв`язки. Його страждання пов`язані із смертю дружини є триваючими, тому що втрата дружини є непоправною трагедією в його житті. Просив стягнути з АТ «Українська залізниця» на його користь завдану моральну шкоду у розмірі 300 000 грн.
Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 13 грудня 2021року позов задоволено частково: стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 100000 (сто тисяч) гривень в якості відшкодування моральної шкоди.
В решті позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про судові витрати.
Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд в мотивувальній частині рішення не зазначив доказів, які підтверджують встановлені судом обставини заподіяння моральної шкоди для позивача у встановленому судом розмірі. Вважає,що встановлений розмір не відповідає засадам розумності та справедливості. Також, суд визначаючи розмір моральної шкоди, не врахував відсутності вини Залізниці у скоєнні наїзду,оскільки протиправності поведінки машиніста не було встановлено, а причиною смерті була груба необережність потерпілої та порушення Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України.
Суд не врахував правові позиції Верховного Суду у аналогічних правовідносинах та порушив принцип пропорційності.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам судове рішення відповідає.
Встановлено, що позивач є чоловіком загиблої ОСОБА_2 , яка ІНФОРМАЦІЯ_1 померла внаслідок отриманих травм в результаті наїзду вантажного потягу.
Згідно Висновку експерта №117 від 19.09.2018 незадовго до смерті ОСОБА_2 вживала алкогольні напої, на що вказує наявність запаху алкоголю від досліджуваних порожнин та внутрішніх органів, а також виявлено при судово-токсикологічному дослідженні в крові з її трупа етиловий спирт в концентрації 2,80 проміле, що може відповідати сильному ступеню алкогольного сп`яніння. Згідно цього ж висновку між спричиненням ОСОБА_2 залізнично-транспортною пригодою тілесних ушкоджень і настанням її смерті існує прямий причинно-наслідковий зв`язок.
26.08.2018 за фактом настання цієї події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12018180000000484.
Кримінальне провадження №12018180040000484 від 26.08.2018 закрито постановою заступника начальника відділу розслідувань злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Рівненській області Гонтара О.А. від 24.04.2019 у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.284 КК України, в діянні ОСОБА_3 . Згідно постанови, машиніст ОСОБА_3 , керуючи локомотивом ВЛ80к №390 (вантажний поїзд №1615) в м. Дубно застосував екстрене гальмування по причині раптової появи людини на колії, яка почала переходити колію з правої сторони на ліву, була одягнена в темний одяг і вела з собою велосипед, на сигнали великої гучності не реагувала, застосував екстрене гальмування, але наїзду уникнути не вдалося.
Кожна особа, відповідно до ст. 23 ЦК України, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою зокрема щодо членів її сім`ї.
За змістом статті 1167 ЦК України, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.
Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.
Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.
При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого необхідно розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).
Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України).
Згідно з частиною четвертою статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.
Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.
Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).
При цьому обставин, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу загиблої дружини позивача судом встановлено не було.
У рішенні суду першої інстанції наведено мотиви прийнятого рішення та визначення розміру відшкодування .
Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про встановлення заподіяння моральної шкоди позивачу у зв`язку із смертю ОСОБА_2 , що полягала у передчасній втраті близького людини для позивача - дружини. Передчасна втрата близької людини внаслідок нещасного випадку однозначно спричиняє для позивача душевні страждання, переживання, розпач, непоправну втрату життєвих зв`язків із близькою людиною та ряд інших, які слід вважати тривають протягом тривалого часу.
За приписами ст. 81 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підстави своїх вимог чи заперечень.
Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. 
Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову в частині розміру моральної шкоди, не надав належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог, а його позиція щодо підстав зменшення розміру шкоди ґрунтувалася виключно на суб`єктивних критеріях.
       Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, при цьому суд з врахуванням допущеної грубої необережності самим потерпілим обґрунтовано виходив із засад розумності, виваженості та справедливості та визначив розмір моральної шкоди з врахуванням характеру, обсягу та тривалості моральних страждань.
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги стосовно відсутності вини підприємства у скоєному, оскільки спростовуються матеріалами справи. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, оскільки такі ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні поданих суду доказів. 
 Приходячи до переконання про відхилення апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції бере до уваги положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (пункт 32 рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії"). Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
     Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).
     Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.
     Судовий збір, що понесений відповідачем при поданні апеляційної скарги, відповідно до ст. 141 ЦПК України слід віднести на його ж рахунок.
Керуючись ст.ст. 374,375,381-384,389 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.
Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 13 грудня 2021 року залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 19 травня 2022 року.

Головуючий суддя :

Судді :