РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2022 року
м. Рівне

Справа № 161/13240/21
Провадження № 22-ц/4815/465/22

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача - Боймиструка С.В.,
суддів: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.,
секретар судового засідання Ковальчук Л.В.
учасники справи: ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 10 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :
У липні 2021 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.
В обґрунтування заявлених вимог вказує, що з відповідачем у справі ОСОБА_2 вона перебувала у шлюбі, який було зареєстровано 30.05.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції. Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 22.12.2020 року вищевказаний шлюб розірвано.
За час перебування у шлюбі, за спільні кошти, в тому числі кредитні, ними було придбано автомобіль марки «Renault Duster», 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , тип автомобіля універсал, сірого кольору, який був зареєстрований за ОСОБА_2 
16.05.2020 року вищевказаний автомобіль був відчужений відповідачем третій особі без її згоди, за ціною 189 000 грн.
Стверджує, що автомобіль марки «Renault Duster», 2013 року випуску, був придбаний під час шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя, був відчужений без її згоди, при цьому ОСОБА_2 в добровільному порядку відмовився компенсувати їй 1/2 частину вартості даного автомобіля, а тому просить суд визнати автомобіль марки «Renault Duster», 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , тип автомобіля універсал, сірого кольору, з 17.07.2013 року по 16 травня 2020 року спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та стягнути з ОСОБА_2 на її користь 1/2 частини спірного автомобіля, що становить 94 500 (дев`яносто чотири тисячі п`ятсот) грн.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 10 листопада 2021 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задоволено.
Визнано автомобіль марки «Renault Duster», 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , тип автомобіля універсал, сірого кольору, з 17.07.2013 року по 16 травня 2020 року спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 вартість 1/2 частини автомобіля марки «Renault Duster», 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , тип автомобіля універсал, сірого кольору, що становить 94 500 (дев`яносто чотири тисячі п`ятсот) грн.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі зазначає, що відчуження автомобіля відбувалось в період шлюбу та фактичного проживання сторін разом.
Ключовим для вирішення питання про можливість поділу майна, що було відчужено подружжям є не тільки наявність на це письмової згоди іншого з подружжя, а використання виручених від продажу грошових коштів не в інтересах сім`ї чи на її потреби.
Вказує, що отримані кошти від продажу автомобіля були використані в інтересах сім`ї, а зворотного позивач не довела.
Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві позивачка просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.
Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За результатами розгляду апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення її без задоволення, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, який зареєстрований 30.05.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області за актовим записом № 436, що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 30.05.2008 року. Згідно рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 22.12.2020 року вказаний шлюб розірвано (а.с.6,7).
З копії кредитного договору № 0964.03.00.2296 від 22.07.2013 року, укладеного між ПАТ «КРЕДОБАНК» та ОСОБА_2 , вбачається, що йому було видано кредит для здійснення повної/часткової оплати за договором купівлі-продажу транспортного засобу марки «Renault Duster», 2013 року випуску, № кузова НОМЕР_1 , укладеного між Позичальником та «Луцьк-Експо» (а.с. 107-108).
Відповідно до копії договору поруки № 0964.03.00.2296/S-1 від 22.07.2013 року, укладеного між ПАТ «КРЕДОБАНК» та ОСОБА_3 , вона зобов`язувалась відповідати перед кредитором за виконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором № 0964.03.00.2296 від 22.07.2013 року (а.с.110). Вищевказаний договір був укладений зі згоди ОСОБА_2 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією заяви від 22.07.2013 року (а.с.109).
Згідно заяви про надання згоди подружжя на укладення кредитного договору та договору застави від 22.07.2013 року, засвідченої приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Грушицькою В.В. за реєстровим № 4502, ОСОБА_3 надала згоду своєму чоловіку ОСОБА_2 на отримання кредиту та передачу в заставу ПАТ «Кредобанк» транспортного засобу марки «Renault Duster», 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , тип автомобіля універсал, сірого кольору, який належить на праві спільної сумісної власності (а.с.111).
Актом прийому-передачі автомобіля від 22.07.2013 року стверджується факт передачі ОСОБА_2 автомобіля марки «Renault Duster», № кузова НОМЕР_1 (а.с.8).
Відповідно до повідомлень РСЦ ГСЦ МВС у Волинській області № 31/3-1142 від 16.03.2021 року та № 31/3-1285 від 30.03.2021 року, автомобіль марки «Renault Duster» зареєстрований 17.07.2013 року; перереєстрація вищевказаного автомобіля за іншим власником відбулася 16.05.2020 року; вартість автомобіля за договором купівлі-продажу склала 189 000 грн. (а.с.9, 10). 
Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно зі статтею 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
У відповідності до ст. 65 Сімейного кодексу України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.
Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України.
Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
У відповідності до п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюбі, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", саме по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу.
Як вбачається з п.п. 24, 30 цієї ж Постанови, до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи та те, що знаходиться у третіх осіб. У випадку, коли при поділі спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд, проти волі іншого подружжя і не в інтересах сім`ї, чи не на її потреби, або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Частиною другою статті 364 ЦК України передбачено, що якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.
Встановлена законом презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку.
Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.
Належних і допустимих доказів на спростування презумпції спільності права власності подружжя на спірне у даній справі майно, відповідачем не надано.
Верховний суд у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі №522/16724/16 (провадження №61-28810св18) зробив наступний правовий висновок: «обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.
Місцевим судом вірно встановлено, що рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 30.04.2021 року та постанови Волинського апеляційного суду від 30.06.2021 року, постановлених у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, було враховано, що відповідач оплачує навчання старшого сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у приватній школі «Приватний заклад загальної середньої освіти «АЙ ТІ СТЕП СКУЛ ЛУЦЬК», вартість якого становить близько 10700 грн. на місяць, здійснює оплату за харчування сина у вищевказаному навчальному закладі в розмірі 1600 грн. щомісячно, самостійно сплачує житлово-комунальні послуги на утримання квартири, яка перебуває у користуванні позивача, а також надає матеріальну підтримку для дітей та дружини.
Тобто при вирішенні згаданої справи, суд врахував позицію відповідача про особисті витрати на утримання дитини та матеріальної підтримки позивачки, що ставить під сумнів доводи апелянта про спрямування коштів саме від продажу автомобіля на потреби сім`ї.
У постанові Верховного Суду від 30.01.2019 року по справі №158/2229/16-ц вказано, що оскільки норми СК України передбачають надання згоди іншого з подружжя на відчуження цінної речі, якою є автомобіль, у письмовому вигляді, тому наявність такої згоди може бути доведена лише письмовими доказами, які в матеріалах справи відсутні.
Виходячи з того, що спірний автомобіль входить до складу спільного майна подружжя та оскільки відповідач порушив майнові права позивача на належну їй частку у праві спільної сумісної власності на автомобіль, відчужив це майно без згоди останньої, а витрат коштів від продажу спірного майна в інтересах сім`ї не довів, місцевий суд дійшов вірного висновку, що ці права підлягають судовому захисту шляхом стягнення з відчужувача належної їй частки від вартості цього автомобіля, яка становила 189 000 грн.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судовим рішенням на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (Hirvisaari v. Finland ("Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
За таких обставин, підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.
Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 10 листопада 2021 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Повний текст постанови складений 03 червня 2022 року.

Суддя-доповідач Боймиструк С.В.

Судді: Гордійчук С.О.

Ковальчук Н.М.