КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

апеляційне провадження №22-ц/824/5899/2022
справа №356/221/21

 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
07 липня 2022 року                                                                                                м.Київ

 Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді-доповідача Поліщук Н.В.
суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.
за участю секретаря судового засідання Чепур Н.К.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Березанського міського суду Київської області від 13 грудня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Капшученко І.О.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, набутих без достатньої правової підстави,-
встановив:
У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення грошових коштів, набутих без достатньої правової підстави.
Позовні вимоги мотивує тим, що сторони у справі перебували між собою у дружніх стосунках. Починаючи з другої половини 2018 року, відповідачі неодноразово просили у позивача перерахувати грошові кошти на їх особисті картки, при цьому обіцяючи, що як тільки зустрінуться з позивачем, то одразу напишуть розписку про їх отримання та врегулюють інші важливі обставини щодо формалізації грошей в позику. Позивач, сподіваючись на добропорядність відповідачів, здійснював перекази особистих коштів з власної банківської картки. Загалом позивач перерахував на картковий рахунок ОСОБА_2 282 110,56 гривень та на рахунок ОСОБА_3 332 500,00 гривень.
Вказує, що неодноразово звертався до відповідачів з вимогою про підписання договору позики, про який сторони у справі неодноразово домовлялись. Проте відповідачі давали лише обіцянки і нічого не підписували, посилаючись на ті чи інші обставини, а згодом взагалі почали уникати спілкування з позивачем, на телефонні дзвінки не відповідали, укладати договір позики відмовились.
Мотивуючи наведеним, просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму набутих ним без достатніх правових підстав грошових коштів у розмірі 282 110,56 гривень та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму набутих ним без достатніх правових підстав грошових коштів у розмірі 332 500,00 гривень. Розподілити судові витрати.
Рішенням Березанського міського суду Київської області від 13 грудня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про існування між сторонами договірних правовідносин, оскільки жодний договір не укладався.
Вказує, що судом не оцінено та не застосовано аргументи позивача щодо відсутності укладених будь-яких письмових договорів між позивачем та відповідачами щодо спірних грошових сум через ухилення відповідачів від укладання договору позики, про який вони домовлялись. Не надано оцінку запереченням відповідачів про укладання ними договорів позики, зазначення інших підстав набуття грошових коштів від позивача. 
Також вказує, що судом проігноровано факт подачі відповідачами заяв про застосування строків позовної давності та необхідності дослідження таких заяв, що доводить факт відсутності укладання сторонами договорів позики, адже сторонами не досягнуто згоди щодо умов договору.
Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Березанського міського суду Київської області від 13 грудня 2021 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги підтримав, просив суд її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.
Відповідно до статті 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились в судове засідання.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника скаржника,  розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню  з огляду на таке. 
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що сторони домовились про укладення договору позики, позивач діяв саме на виконання вказаної домовленості, що виключає застосування статті 1212 ЦК України.
Проте колегія суддів не може в повній мірі погодитися із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Судом встановлено наступні обставини.
З даних квитанцій № P24A365581007A05912 від 05 лютого 2018 року,
№ P24A399194860A31265 від 06 квітня 2018 року, № P24A423556196A24707 від 22 травня 2018 року, № P24A426615938A54809 від 29 травня 2018 року, № P24A479605814A33487 від 13 вересня 2018 року, № P24A479605814A33487 від 13 вересня 2018 року, № P24A493785458A16824 від 10 жовтня 2018 року, № P24A509165578A66006 від 09 листопада 2018 року, № P24A543025581A23560 від 14 січня 2019 року, № 97043467012574545582 від 27 лютого 2019 року, № P24A605563859A79571 від 11 квітня 2019 року,
№ 97043467042154552484 від 27 липня 2019 року, № P24A656801443A64057 від 24 серпня 2019 року, ОСОБА_1 перераховував ОСОБА_2 грошові кошти в таких  сумах:  1 005,03 грн., 20 100,50 грн., 7 000 грн., 10 000 грн., 30 000 грн., 40 000 грн., 90 000 грн., 4 000 грн., 1 005,03 грн., 70 000 грн., 4 000 грн., 5 000 грн.; всього на загальну суму 282 110,56 грн. (том 1 а.с. 21-32).
З даних квитанцій № P24A660383262A74221 від 02 вересня 2019 року, № P24665103441A98957 від 12 вересня 2019 року, № P24A666984213A56638 від 16 вересня 2019 року, № 97043467019208642759 від 24 жовтня 2019 року, № P24A692412371A33550 від 08 листопада 2019 року, № P24A123429367С87837 від 21 листопада 2019 року, № P24A136342464С83927 від 13 грудня 2019 року, № P24A719594071A32327 від 17 січня 2020 року, № P24A168592296С64398 від 23 січня 2020 року, № P24A195634485С98082 від 13 лютого 2020 року ОСОБА_1 перерахував ОСОБА_3 грошові кошти у таких сумах:  2 000 грн., 10 000 грн., 8 000 грн., 5 000 грн., 30 000 грн., 170 000 грн., 40 000 грн., 22 000 грн., 18 000 грн., 27 500 грн., всього на загальну суму 332 500 грн. (том 1 а.с. 33-42).
Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.
За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).
Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.
Загальна умова частини 1 статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією із сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.
Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604-607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.
Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
При цьому, як на підставу набуття ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без достатніх правових підстав оспорюваних грошових коштів позивач посилається на те, що відповідачі, зловживаючи його довірою, заволоділи його грошовими коштами.
Однак, як вбачається із матеріалів справи, єдиним доказом на підтвердження позовних вимог позивача є виписка по його рахунку та квитанції про виконання банківських операцій.
Окрім того, з матеріалів справи убачається, що кошти позивачем перераховувались на рахунки відповідачів добровільно та без зазначення призначення платежу "за договором позики, надання коштів у позику" тощо, а зазначено "переказ на карту ПриватБанку".
Доказів про наявність між сторонами зобов`язальних  відносин матеріали справи не містять.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зазначено, що: «добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них».
Колегія суддів зазначає, що безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, оскільки вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів. Позивач, перераховуючи кошти відповідачам, знав, що між ними відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок), а тому поведінка позивача є суперечливою (тобто, потерпіла особа вільно і без помилки погодилася на настання невигідних для себе наслідків).
Такий же висновок викладено Верховним Судом у  постанові №185/446/18 від 04 серпня 2021 року.
Отже суд першої інстанції зробив правильний висновок про відмову у задоволенні позову, проте навів невірні мотиви для прийняття такого судового рішення. Відтак апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення Березанського міського суду Київської області від 13 грудня 2021 року слід змінити в мотивувальній частині. 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Березанського міського суду Київської області від 13 грудня 2021 року змінити.
Мотивувальну частину рішення суду викласти в редакції цієї постанови.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Повний текст постанови складено  25 липня  2022 року.
 
Суддя-доповідач                                                      Н.В. Поліщук
 
Судді                                                                         А.М. Андрієнко
 
                                                                                  В.В. Соколова