КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                      
    Справа № 752/16913/20                                         Головуючий у 1 інстанції: Мазур Ю.Ю. 
         Провадження № 22-ц/824/7253/2022                         Доповідач: Шебуєва В.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
22 червня 2022 року                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:           
судді-доповідача                           Шебуєвої В.А., 
суддів                                    Гуля В.В., Верланова С.М.,
секретар                                        Шевченко Т.В.,
 
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 лютого 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,-
 
в с т а н о в и в:
 
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів. Зазначав, що у січні 2020 року між ним та ОСОБА_2 досягнуто попередня домовленість про купівлю  належної відповідачці трикімнатної квартири АДРЕСА_1 . Попередньо була узгоджена вартість зазначеної квартири у сумі, що становила еквівалент 50 500,00 доларів США. Жодних письмових попередніх договорів вони не укладали і погодилися про визначення кінцевої вартості квартири на підставі документів, що мали бути надані ОСОБА_2  в день укладення договору. 29 січня 2020 року в день укладання договору він передав ОСОБА_2 попередньо обумовлену суму як оплату вартості квартири. Але під час вивчення наданих ОСОБА_2 документів  встановлено, що квартира є не трикімнатною, а однокімнатною, що суттєво впливало на її ринкову вартість. Вони з ОСОБА_2 погодили, що вартість квартири за договором купівлі-продажу має становити 564 664,00 грн. При цьому відповідачка запевнила його, що поверне різницю через кілька днів. На його вимогу ОСОБА_2 надала розписку про отримання коштів у розмірі еквівалентному 50 500,00 доларів США. В подальшому ОСОБА_2  не повернула кошти, які становлять різницю між сумою переданих фактично коштів, та сумою, вказаною у договорі купівлі-продажу квартири. ОСОБА_1 просив стягнути з  ОСОБА_2  вказану різницю коштів, що становить 963894,90 грн., як безпідставно набуті кошти.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 01 лютого 2022 року в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів відмовлено.
В апеляційній скарзі     ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, неповно встановлення судом обставини, що мають значення для справи. При розгляді справи судом встановлено, що в засобах масової інформації з метою продажу квартир ОСОБА_2   свідком ОСОБА_3 було розміщено оголошення про продаж двоповерхової трикімнатної квартири АДРЕСА_2 , вартістю 50500 доларів США. Діючи під впливом обману він вирішив придбати у відповідачки квартиру саме у запропонованих характеристиках, внаслідок чого здійснив фактичні дії з її придбання. 29 січня 2020 року до моменту підписання договору купівлі-продажу квартири ним передано ОСОБА_2 грошові кошти на загальну суму еквівалентну 50500,00 доларів США. Після того між ним та ОСОБА_2    укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири. Але встановлено, що згідно технічного паспорту квартира ОСОБА_2 фактично є одноповерховою та однокімнатною, загальна площа квартири становить 49,8 кв.м. Згідно п.п. 2.1., 2.2. договору купівлі-продажу квартири, продаж квартири вчинено за узгодженою між сторонами ціною, яка склала 364664,00 грн., які відповідачка одержала повністю від нього до підписання договору. Відтак, під час судового розгляду встановлено та доведено показами свідків і письмовими доказами, що він дійсно мав намір придбати трикімнатну двоповерхову квартиру вартістю еквівалентній 50500 доларів США, яка попередньо була погоджена в усному порядку в січні 2020 року та передана як оплата за квартиру. Реальні характеристики квартири були виявлені лише під час вивчення наданого відповідачкою техпаспорту, що суттєво впливало на  ринкову вартість квартири. За погодженням з відповідачкою вартість 1-но кімнатної квартири за договором купівлі-продажу визначена у розмірі 364664,00 грн., що і відображена у п. 2.1 договору, а також сплачена відповідачці на підставі платіжного доручення №1 від 29.01.2020.  Вказані твердження жодним доказом відповідачкою не спростовані, а  рішення суду першої інстанції не містить мотивів, з яких вони були відхилені. Враховуючи положення ст. 1212 ЦК України, положення п. 2.1 договору, частина переданих до нотаріального посвідчення договору грошових коштів, що становить різницю між фактично переданою сумою та ціною квартири за договором купівлі-продажу квартири, є безпідставно отриманими коштами, а отже підлягають поверненню відповідачкою. Також, поза увагою суду залишилося те, що готівкова оплата вартості квартири на суму понад 50000 грн. суперечить приписам законодавства. Тобто, отримання відповідачкою грошових коштів не у спосіб, передбачений законом, є як раз отриманням майна в заборонений спосіб та неправомірною дією. Правомірним розрахунком між сторонами може вважатися лише та частина оплати, яка була здійснена у безготівковому порядку, та щодо якої спору між сторонами немає.
 В апеляційній інстанції представник ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.
Представник ОСОБА_2 просить відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість  рішення суду першої інстанції , колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом,  29.01.2020 між продавцем  ОСОБА_2 та покупцем ОСОБА_1 укладений договір купівлі-продажу квартири, відповідно до п. 1.1 якого на умовах, передбачених цим договором, продавець передав у власність покупцю, а покупець прийняв від продавця квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 49,8 кв.м., житловою площею 24,9 кв.м..
Пунктом 2.1 договору купівлі-продажу передбачено, що продаж квартири вчинюється за узгодженою сторонами ціною і становить 364664,00 грн. (а.с. 6-9)
 29.01.2020 року ОСОБА_2 склала розписку про отримання від ОСОБА_1 суми, яка  еквівалентна 50500 доларів США, як оплату квартири по договору від 29.01.2020 з врахування суми еквівалентної 14853 доларів США, сплаченої безготівковим способом (а.с. 10).
ОСОБА_1 порушив питання про стягнення із ОСОБА_2 різниці між сумою, передано за розпискою від 29.01.2020, та сумою, що зазначена в договорі купівлі-продажу від 29.01.2020 як вартість квартири, що становить 963894,90 грн., як безпідставно набутих коштів.
З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог  ОСОБА_1 .
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без остатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.
Частиною 1 ст. 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.
Системний аналіз положень ст.  1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна втримання грошей).
Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених ч. 2 ст. 11 ЦК України.
 Разом з тим, як вбачається зі змісту розписки від 29.01.2020 ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 суму еквівалентну 50500 доларів США в якості оплати вартості квартири за договором купівлі-продажу від 29.01.2020. 
Посилання   ОСОБА_1 на те, що частина вказаної суми є безпідставно набутими коштами, оскільки під час підписання договору сторони дійшли згоди про зменшення вартості квартири, у зв`язку з чим ОСОБА_2 зобов`язалася повернути йому відповідну різницю коштів, не відповідає змісту розписки. Розписка не містить зобов`язання отримувача повернути частину коштів. При цьому, як пояснила ОСОБА_2 , квартира була продана в дійсності за 50500 доларів США, проте під час оформлення договору купівлі- продажу квартири на прохання ОСОБА_1 вказано меншу суму для мінімізації податкового навантаження. У зв`язку з цим ними і було оформлено вказану розписку від 29.01.2020, в якій зафіксовано реальну суму коштів, яка була передана за договором. 
Встановивши, що між сторонами виникли договірні відносини, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 лютого 2022 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
Повне судове рішення складено 23 червня 2022 року.

Суддя-доповідач                                                     Шебуєва В.А.
 
         Судді                                                           Верланов С.М.
 
                                                                                          Гуль В.В.