П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

25 травня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 420/10098/20	
Головуючий в 1 інстанції: Бойко О.Я.
          
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі: головуючої судді – Зуєвої Л.Є.,
суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.
при секретарі Цехмейстренко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому в режимі відеоконференції засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСІМАГРОЮГ» до Головного управління Державної податкової служби в Одеській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,  

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2020 року позивач  звернувся до суду з  позовом до відповідача та просив   визнати протиправною  та скасувати  відмову Головного  управління ДПС в Одеській області у підтвердженні Товариства з обмеженою відповідальністю «Ексімагроюг» статусу  платника єдиного  податку 4 групи, оформлену листом №3317/10/15-32-51-04-09 від 28.02.2020 року; 
- зобов`язати Головне  управління ДПС в Одеській області відновити  Товариству з обмеженою відповідальністю «Ексімагроюг» статус платника  єдиного податку 4 групи з                    1 січня 2020 року;
- визнати протиправною  та скасувати  відмову Головного  управління ДПС в Одеській області у прийнятті податкової  декларації Товариства з обмеженою відповідальністю «Ексімагроюг» платника  єдиного податку четвертої  групи на 2020 рік за порядковим  номером 6 від 07.02.2020 року (реєстраційний №9016048633), оформлену листом №3259/10/15-32-51-04-09 від 28.02.2020 року;
- зобов`язати Головне  управління ДПС в Одеській області визнати одержану 07.02.2020 року звітну податкову декларацію  платника єдиного податку четвертої групи на 2020 рік Товариства з обмеженою відповідальністю «Ексімагроюг» такою, що подана у день її фактичного  отримання ГУ ДПС в Одеській області з 07.02.2020 року.
В обґрунтування позову зазначалось, що відповідач  у п`ятиденний строк не направляв позивачу відмову у прийняті звітності, а тому податкова  декларація платника  єдиного податку четвертої групи на 2020 р. не може вважатися такою, що не подана до контролюючого органу або не вважатися податковою декларацією. При подані  декларації  було отримано  другу квитанцію, що свідчить  про реєстрацію податкової декларації контролюючим органом.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2021  року, ухвалене у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження у м. Одеса позов задоволено. 
Не погоджуючись з таким рішенням, Головне управління Державної податкової служби в Одеській області  надало до суду  апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Доводами апеляційних  скарг  зазначено,  що позивач засобами  електронного зв`язку 07.02.2020 р. самостійно подав до контролюючого органу податкову декларацію платника єдиного податку на 2020 р. та розрахунок  частки сільськогосподарського товаровиробництва  для підтвердження статусу платника єдиного  податку 4-ї  групи.
Отже, згідно  із  рядком 9 титульної  сторінки декларації зазначено код органу  місцевого самоврядування за КОАТУУ 5110100000, який не  відповідає коду органу місцевого самоврядування за місцезнаходженням  платника (основним місцем обліку, а саме код за КОАТУУ 5110137600).
Оскільки у визначений ПК України граничний термін надання документів для набуття статусу платника  податку позивачем  в декларації невірно зазначено  код органу місцевого самоврядування за КОАТУУ, що є  обов`язковим реквізитом, відповідач прийняв рішення №1, №2.
Також, апелянт не погоджується з доводами про те, що  оскільки позивач  отримав  квитанцію автоматизованої  перевірки з інформацією про прийняття податкової декларації, подальша відмова у прийняті не могла грунтуватись виключно на  відсутності коду органу місцевого самоврядування за КОАТУУ.
Ухвалою П`ятого апеляційний адміністративний суду від 08 червня 2021 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 20 січня 2022 року ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2021 року про відмову у відкритті апеляційного провадження у справі №420/10098/20 скасовано, справу №420/10098/20 направлено  до П`ятого апеляційного адміністративного суду для продовження розгляду.
Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового  розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 124-130 КАС України, в судове засідання не з`явились, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін. 
Згідно ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів  дійшла наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач, перебуває на обліку в органах доходів та зборів, зареєстрований за юридичною/податковою адресою: Україна, 65013, Одеська область, місто Одеса, вулиця Отамана Головатого, буд. 161.
Позивач веде господарську діяльність по таким напрямкам, як вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (код згідно з КВЕД 01.11); вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів  і бульбоплодів (код згідно з КВЕД 01.13); вирощування-інших однорічних і дворічних культур - (код згідно з КВЕД 01.19); вирощування зерняткових і кісточкових фруктів - (код згідно з КВЕД 01.24); оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин (код згідно з КВЕД 46.21), тощо.
Позивач зареєстрований як платник єдиного податку четвертої групи з 2019 року, що підтверджується довідкою ГУ ДФС № 3074/10/15-32-51-06 від 19.02.2019 року.
07.02.2020 р. р. позивач подав загальну  звітну податкову декларацію єдиного податку четвертої групи за 2020 рік за порядковим номером 6 (реєстраційний №9016048633).
У розділі 1 зазначеної декларації вказано: 
- Назва декларації - Податкова декларація платника єдиного податку  четвертої групи; 
- тип Декларації: загальна, звітна;          
- звітний (податковий період) за 2020 рік.
Форма Декларації відповідала затвердженій наказом Міністерства фінансів України від 19.06.2015 року № 578 формі податковій декларації платника єдиного податку четвертої групи.
07.02.2020 року були подані-звітні додаткові декларації за № 5, № 4, № 3, № 2, в яких  вказано звітний (податковий період) - за 2020 рік, що відповідає вимогам податкового законодавства України.
До вказаних Декларацій додано додаток 1 «Відомості про наявність земельних ділянок», в якій наведені всі земельні ділянки сільськогосподарського призначення, що належать на праві користування позивачу, із зазначенням до кожної земельної ділянки відповідного коду органу місцевого самоврядування за КОАТУУ на території яких розміщені вказані земельні ділянки.
На підтвердження подання та отримання декларацій і відомостей до них, позивач додав  квитанції, в яких зазначена дата та час отримання декларації та відомості до них. Також в квитанціях зазначений реєстраційний номер документа та відомості, що пакет прийнято, дата та час доставлення документів до районного рівня.
У продовж 2020 року були подані уточнюючі звітні додатки до податкової декларації платника єдиного податку четвертої групи, які також були прийняті, а саме: № 7 від 09.04.2020 року (уточнююча звітна), № 8 від  09.04.2020 року (уточнююча загальна, уточнююча звітна), № 9 від 20.05.2020 року (уточнююча звітна), № 10 від 20.05.2020 року (уточнююча загальна, уточнююча звітна), № 12 від 15.06.2020 року (уточнююча звітна).
Разом з уточнюючими Деклараціями були подані додатки, а саме: додаток 1 «Відомості про наявність земельних ділянок», що підтверджується доданими до позовної заяви відомостями про наявність земельних ділянок до кожної уточнюючої декларації.
Усі  зазначені  уточнюючі  декларації  були прийняті, що підтверджується квитанціями. 
Крім того, позивач  протягом шести  місяців 2020 р.  платив  податки  як платник  Єдиного  податку 4 групи, що підтверджується платіжними  дорученнями №92 від 29.01.2020р., №93 від29.01.2020 р., №94 від 29.01.2020 р., №95 від 29.01.2020 р., №836 від10.04.2020 р., №837 від 10.04.2020 р., №838 від 10.04.2020 р., №839 від 10.04.2020 р., №863 від 16.06.2020р. 
Відповідач листом за №3317/10/15-32-51-04-09 від 28.02.2020 р. «Щодо статусу платника  єдиного  податку  четвертої групи», повідомив позивача, що згідно з ІТІС «Податковий блок», загальній/звітній податковій декларації платника єдиного податку четвертої групи на 2020 рік, щодо всієї площі земельних ділянок з яких справляється - податок реєстраційний номер 9016048633 від 07.02.2020р., на підставі п.48.7ст. 48 розділ II ПКУ було присвоєно статус «не визнано  як  податкова звітність», а тому позивачу відмовлено  у підтвердженні статусу платника  єдиного  податку  четвертої   групи 2020 рік.
Відповідач  листом за № 3259/10/15-32-51-04-09 від 28.02.2020 року, повідомив позивача, що відповідно до п. 48.7 ст. 48 Податкового кодексу України податкова звітність складена з порушенням норм статті 48 Податкового кодексу України - не вважається податковою декларацією.
Відповідно до реєстру відстежень поштових відправлень, контролюючим органом було направлено рішення про відмову у підтвердженні статусу платника єдиного податку четвертої групи 2020 рік лише 11.04.2020 р.
Позивач звернувся до Державної податкової служби Україні зі скаргою від 14.07.2020 року за № 1407-01.
03.09.2020 р. за результатами розгляду скарги  прийнято рішення про результати розгляду скарги №26906/6/99-00-04-02-03-06, яким  залишено скаргу без задоволення.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до п. 291.2 ст. 291 Податкового кодексу України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.
Згідно з п. 291.3 ст. 291 Податкового кодексу України Юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.
Відповідно до п. 291.4 ст. 291 Податкового кодексу України суб`єкти, господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку, зокрема четверта група - сільськогосподарські товаровиробники юридичні особи незалежно від організаційно-правової форми, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків.
Підпунктом 295.9.1 пункту 295.9 ст. 295 ПК України передбачено. що платники єдиного податку четвертої групи самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням платника податку та місцем розташування земельної ділянки додаткову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього  Кодексу.
Відповідно до п. 46.1 ст. 46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючим органам у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата грошового зобов`язання, у тому числі податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. Додатки до податкової декларації є  невід`ємною частиною.
Згідно з п. 48.1, 48.2 Податкового кодексу України Податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному; положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному, на час її подання. Форма податкової - декларації повинна містити необхідні обов`язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.
Обов`язкові реквізити - це інформація, яку повинна містити форма податкової декларації та за відсутності якої документ втрачає визначений цим Кодексом статус із настанням передбачених законом юридичних наслідків.
За приписами п .п. 48.3, 48.4 ПК України, податкова декларація  повинна містити такі обов`язкові реквізити: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подаєтеся Податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування. (прізвище, ім`я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код-платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або Податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки Платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце, проживання) платника податків; найменування контролюючого органу, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення  залежно від форми); інформація про додатки, що додаються до податкової декларації та - є її невід`ємною частиною; ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності). У окремих випадках, коли це відповідає сутності податку або збору та є необхідним для його адміністрування, форма податкової декларації додатково може містити такі обов`язкові реквізити: відмітка про звітування за спеціальним режимом; код виду економічної діяльності (КВЕД); код органу місцевого самоврядування за КОАТУУ; індивідуальний податковий номер згідно з даними реєстру платників податку на додану вартість за звітний (податковий) період; дата та номер рішення про включення неприбуткової організації до Реєстру неприбуткових установ та організацій; ознака неприбутковості організації; повне найменування нерезидента; місцезнаходження нерезидента; назва та код держави резиденції нерезидента; код нерезидента, що присвоєно державою, резидентом якої він є.
Відповідності до пп. 49.9.2. п. 49.9. ст. 49 Податкового кодексу України за умови дотримання вимог, встановлених статтями 48 і 49 цього Кодексу податкова декларація, надана платником, також вважається прийнятою, зокрема у разі, якщо контролюючий орган із дотриманням вимог пункту 49.11 цієї статті не надає платнику податків повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації або у випадках, визначених цим пунктом, не надсилає його платнику податків у встановлений цією статтею строк.
Згідно з пунктом 49.8 статті 49 Податкового  Кодексу У країни прийняття податкової декларації є обов`язком Контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають. 
Згідно з пп. 49.11.1. п. 49.11. ст. 49 Податкового кодексу України у разі подання платником податків до Контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48, а також недотримання: вимог абзаців першого - третього пункту 49.4 статті 49 цього Кодексу, контролюючий, орган зобов`язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови, у разі отримання такої податкової декларації, надісланої поштою або засобами електронного зв`язку, - протягом п`яти робочих  днів з дня її отримання.
Як вбачається з матеріалів справи,  позивач  подав податкові звітні декларації 07.02.2020 р., однак відповідач  лише 11.04.2020 р. направив позивачу рішення про відмову у підтвердженні статусу платника  єдиного податку четвертої групи 2020 р., що підтверджується реєстром відстеження поштових відправлень (а.с.22).
Колегія суддів зазначає,  що Порядок  підготовки   і подання податкової звітності в електронному вигляді на час виникнення спірних правовідносин регулювався Порядком обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 06 червня 2020 року № 261 (далі - Порядок).
Згідно з п. 2 розділу 1 Загальні положення Порядку:
- перша квитанція - електронне повідомлення, що формується у форматі (стандарті),  затвердженому в установленому законодавством порядку, програмним забезпеченням контролюючого органу за          результатами автоматизованої перевірки електронного документа та засвідчує факт і час отримання такого електронного документа в момент такого отримання;
- друга квитанція - електронне повідомлення, що формується у форматі, затвердженому в установленому законодавством порядку, програмним забезпеченням контролюючого органу (адресатом)          за          результатами ідентифікації, обробки електронного документа та засвідчує факт і час приймання (неприймання) чи реєстрації такого електронного документа.
За змістом пунктів 9, 10, 11, 12, 14 розділу II Загальні вимоги щодо електронного документообігу Порядку, автоматизована перевірка здійснюється у день надходження або не пізніше наступного робочого дня, якщо електронний документ надійшов після закінчення операційного дня або за годину до його закінчення.          
Автоматизована перевірка електронного документа включає: перевірку правового статусу кваліфікованого електронного підпису-чи печатки відповідно до частини другої статті 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги»; перевірку обов`язковості та послідовності накладення на електронний документ кваліфікованого електронного підпису  чи печатки підписувачів  у встановленому Порядку; перевірку відповідності електронного документа затвердженому формату (стандарту); перевірку наявності обов`язкових реквізитів перевірку наявності заяви  про приєднання до договору  перевірку дії договору. 
Перша квитанція надсилаються автору електронного документа протягом двох, годин  з часу його отримання контролюючим органом  в іншому разі  протягом перших двох годин наступного операційного, дня.
У першій квитанції, що формується за результатами автоматизованої перевірки, зазначеної у пункті 10-цього розділу, повідомляється про результати такої перевірки. У разі негативних результатів автоматизованої перевірки у першій квитанції повідомляється про неприйняття електронного документа із зазначенням причин, у такому випадку друга квитанція не формується. На першу квитанцію накладається печатка контролюючого органу, здійснюється її шифрування та надсилання автору електронного документа. Другий примірник першої квитанції в електронному вигляді зберігається в контролюючому органі. Якщо автору протягом встановленого строку після відправки електронного документа не надійшла перша квитанція, електронний документ вважається не одержаним адресатом. 
Не пізніше наступного робочого дня з моменту формування першої квитанції, якщо інше не встановлено нормативно-правовими актами та цим Порядком, формується друга квитанція. Друга квитанція є підтвердженням про прийняття (реєстрацію) або повідомленням про неприйняття в контролюючому органі електронного документа. В другій квитанції - Зазначаються реквізити  прийнятого (зареєстрованого) або неприйнятого (із зазначенням причин) електронного документа, результати обробки в контролюючому органі (дата та час прийняття (реєстрації) або неприйняття, реєстраційний номер, дані про автора та підписувача (підписувачів) електронного документа та автора квитанції).
У разі наявності другої квитанції про прийняття електронного документа датою та часом прийняття (реєстрації) електронного документа контролюючим органом вважаються дата та час, зафіксовані у першій квитанції.
Матеріалами справи встановлено, що позивач 07.02.2020 р. подав загальну звітну податкову декларацію платника єдиного податку четвертої групи (далі - Декларація) за             2020 рік за порядковим номером 6, разом з додатком 1 «Відомості про наявність земельних ділянок». Дана обставина підтверджується другою квитанцією, із підтвердженням дата та часу отримання декларації та відомості до них контролюючим органом.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що  отримання платником податків другої квитанції свідчить про реєстрацію податкової декларації контролюючим органом.
Однак, апелянт,  не зважаючи на те, що позивачу була направлена друга квитанція, в якій було зазначено про реєстрацію податкової декларації за порядковим номером 6 від 07.02.2020 року, 06.07.2020 року листом № 3259/10/15-32-51-04-09 від - 28.02:2020 року було повідомлено позивача, що податкова  звітність, складена з порушенням норм статті 48 Податкового кодексу України - «не вважається додатковою декларацією».
Слід зазначити, що  лист № 3259/10/15-32-51-04-09 датований від 28.02.2020 року відповідач направив на адресу позивача лише 11.04.2020 року, що підтверджується результатом пошуку поштових відправлень та конвертом, яким надсилались листи на адресу позивача. Тобто, через два місяці після подання податкової декларації, з порушенням норм діючого законодавства.
Під час розгляду справи встановлено, що даний лист позивач не отримав, оскільки, лист був повернутий. 
Як встановлено з матеріалів справи, офіційно 06.07.2020 року позивачу стало відомо про лист № 3259/10/15-32-51-04-09 від 28.02.2020 року. 
Тобто, лише через майже п`ять місяців надано відповідь про те, що податкова декларація за № 9016048633 (порядковий номер 6) від 07.02.2020 року не вважається податковою декларацією у зв`язку з порушенням позивачем вимог абз. 4 п. 48,4 ст. 48 Податкового кодексу України.
Крім того,  у випадку присвоєння податковій звітності статусу "Не визнано як Податкову декларацію", в обов`язковому порядку декларанту надсилається лист-відмова про прийняття зазначеної звітності у строки, визначені п. 49.11 ст. 49 Податкового кодексу України із зазначенням, підстав відмови.
В іншому випадку п. п. 49:9.2 п. 49.9 ст. 49 Податкового кодексу України передбачено, що за умови дотримання вимог, встановлених статтями 48 і 49 цього Кодексу податкова декларація, надана платником, також вважається прийнятою у разі, якщо контролюючий орган із дотриманням вимог пункту 49.11 цієї статті не надає платнику податків повідомлення про відмову у  прийнятті податкової декларації або у випадках, визначених цим пунктом, не надсилає його платнику податків у встановлений цією статтею строк.
Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від                 19.06.2020 року у справі № 818/569/17.
З огляду на викладені обставини, вірним є  висновок суду першої інстанції про те, що  відповідач не надсилав позивачу у строк встановлений Податковим кодексом України відмову у прийнятті звітності, а тому податкова декларація платника єдиного податку четвертої групи на 2020 рік не може вважатися такою, що не подана до контролюючого органу або не вважатися податковою декларацією.
Щодо позовних вимог в частині  відмови позивачу  у підтвердженні статусу  платника  єдиного  податку четвертої  групи на 2020 р. (лист №3317/10/15-32-51-04-09 від 28.02.2020р.) колегія суддів  зазначає наступне.
Згідно з п. 291.2 і п. 291.3 ст. 291 ПК України, спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.
Юридична особа чи фізична особа підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку  визначеному цією главою.
Відповідно до пп. 4 п, 291.4 ст. 291 ПК України  суб`єкти  господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників  єдиного Податку, зокрема, четверта група - сільськогосподарські товаровиробники, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків.
Позивач  зареєстрований як платник єдиного податку четвертої групи з 01.01.2019 р.
Відповідно до п/п. 298.8.1. п. - 298.8. ст. 298 Податкового кодексу України сільськогосподарські товаровиробники для переходу на спрощену систему оподаткування або щорічного підтвердження статусу платника єдиного податку подають не пізніше 20 лютого поточного року загальну податкову декларацію з податку на поточний рік щодо всієї площі земельних ділянок, з яких справляється податок (сільськогосподарських угідь (ріллі, сіножатей, пасовищ, багаторічних насаджень), та/або земель водного фонду внутрішніх водойм (озер, ставків та водосховищ), - контролюючому органу за своїм місцезнаходженням (місцем перебування на податковому обліку);
звітну податкову декларацію з податку на поточний рік окремо щодо кожної земельної ділянки - контролюючому органу за місцем розташування такої земельної ділянки (юридичні особи);
розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробництва (юридичні особи) - контролюючим органам за своїм місцезнаходженням та/або за місцем розташування земельних ділянок за формою, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику;
відомості (довідку) про наявність земельних ділянок - контролюючим органам за своїм місцезнаходженням та/або за місцем розташування земельних ділянок.
Порядок реєстрації та анулювання реєстрації платників єдиного податку визначений ст. 299 ПК України, відповідно до п. 299.1 ПКУ якої реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку.
Відповідно  до п. 299.10. ст. 299 ПК України, реєстрація платником єдиного податку є безстроковою  та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого Органу у разі:
1) подання платником податку заяви щодо відмови від застосування спрощеної   системи  оподаткування  у  зв`язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, - в останній день календарного кварталу, в якому подано таку заяву;
2) припинення юридичної особи (крім перетворення) або припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем відповідно до закону - в день отримання відповідним контролюючим органом від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації такого припинення;
3) у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу;
4) якщо у податковому  (звітному) році частка сільськогосподарського товаровиробництва платника єдиного податку четвертої групи становить менш як 75 відсотків;
5) якщо платником Єдиного податку четвертої групи не подано податкову звітність, передбачену підпунктом 295.9.1 пункту 295.9 статті 295 та підпунктом 298.8.1 пункту 298.8 статті 298 цього Кодексу.
Згідно з абз. 2 п. 299.11 ст. 299 ПК України передбачено, що у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.
У разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення виїзних документальних перевірок платника єдиного податку четвертої групи невідповідності вимогам підпункту 4 пункту 291.4 та пункту 291.5-1 статті. 291 цього Кодексу у податковому (звітному) році або у попередніх періодах, такому платнику за такі періоди нараховуються податки та збори, від сплати яких він звільнявся як платник єдиного податку четвертої групи, та штрафні (фінансові) санкції (штрафи), передбачені главою 11 розділу II цього кодексу такий платник податку зобов`язаний перейти до сплати податків за загальною системою оподаткування, починаючи з наступного місій ця після місяця, у якому встановлено таке порушення.
Податковим кодексом України передбачений порядок реєстрації або анулювання реєстрації платників єдиного  податку. Прийняття контролюючим органом рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку можливе лише на підставі проведеної документальної перевірки відповідного платника податку та встановлених в ході останньої порушень, відповідно до яких платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування.
Разом з тим судом встановлено, що  відповідач рішенням  викладеним  у листі №3317/10/15-32-51-04-09 від 28.02.2020 р.  «Щодо статусу платника єдиного податку четвертої групи» позивачу відмовив  у підтверджені статусу платника єдиного  податку  четвертої групи на 2020 рік.
Слід зазначити, що вимогами чинного податкового кодексу України не передбачено порядку відмови контролюючим органом у підтверджені статусу платника Єдиного податку четвертої групи за результатами подання вказаних у до пп. 298.8.1. п. 298.8. ст. 298 Податкового кодексу України документів.
Таким чином, що відповідач  не мав право прийняти рішення про відмову у підтвердженні статусу платника єдиного  податку четвертої групи.
Також, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що у відповідності до норм чинного законодавства у відповідача були відсутні  будь-які  підстави у відмові позивачу у підтвердженні статусу платника єдиного  податку четвертої групи на 2020 рік, з огляду на наступне.
Контролюючий орган має право прийняти рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку четвертої групи, згідно передбаченого Податковим кодексом України порядку.
Єдиним законним способом реалізації владних управлінських функцій є проведення документальної - перевірки на підставі якої встановлюється, що платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування (бути платником єдиного податку), як наслідок - прийняття рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку, шляхом виключення з реєстру платників цього податку.
Отже, контролюючим органом повинна бути: 1) проведена документальна перевірка платника податків; 2) прийняття рішення про анулювання реєстрації шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку.
Суд зазначає, що  для прийняття рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку четвертої групи мають бути виконані всі вимоги передбачені Податковим кодексом України.
Таким чином,  оскарженню у судовому порядку підлягають саме рішення у вигляді листів зареєстровані ГУ ДПС в Одеській області за № 3259/10/15-32-51-04-09 від              28.02.2020 року щодо податкова декларація платника єдиного податку четвертої групи на 2020 рік за № 9016048633 від 07.02.2020 р. не вважається податковою декларацією та за №3317/10/15-32- 51-04-09 від 28.02.2020 року щодо відмови у підтверджені статусу платника єдиного податку четвертої групи на 2020 рік, оскільки вони є індивідуальними актами, прийняття яких спричинило порушення прав та інтересів позивача.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач  протиправно прийняв  рішення  «податкова  декларація  платника  єдиного  податку четвертої групи на 2020 рік за  порядковим номером 6 від 07.02.2020 р. не вважаються податковою декларацією» та  рішення про відмову позивачу у підтвердженні статусу платника єдиного податку четвертої групи на 2020 р., а отже  зазначені рішення є протиправними та обґрунтовано скасовані судом першої інстанції.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність зобов`язати відповідача відновити позивачу статус платника єдиного  податку 4 групи з 1 січня 2020 р. та вважати  податковою декларацією платника єдиного податку четвертої  групи на 2020 р. за №9016048633.           У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення   суду першої інстанції  ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. 
Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення та додаткового рішення суду  не вбачається. 
Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись  ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби в Одеській області – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року  – залишити без змін.

Відповідно до ст. 329 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено та підписано 26.05.2022 року

Головуюча суддя:                                                                                          Л.Є. Зуєва  

Суддя:                                                                                                             М.П. Коваль  

          Суддя:                                                                                                             О.О. Кравець