Справа № 130/3548/21
Провадження № 22-ц/801/830/2022
Категорія: 77
Головуючий у суді 1-ї інстанції Грушковська Л. Ю.
Доповідач:Голота Л. О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2022 року	Справа № 130/3548/21	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач), 
               суддів Денишенко Т. О., Рибчинського В. П., 
за участю секретаря судового засідання Француза М. Г., 
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 справу за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі виробничого підрозділу Жмеринська дистанція колії регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним наказу про відсторонення від роботи та поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укрзалізниця» на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 24 січня 2022 року, ухвалене у складі судді Грушковської Л. Ю. в приміщенні суду в м. Жмеринка, повний текст рішення складено 31 січня 2022 року, -
в с т а н о в и в :
15 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернулась у суд з позовом до Акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі виробничого підрозділу Жмеринська дистанція колії регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним наказу про відсторонення від роботи та поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Позов обґрунтувала тим, що вона працює черговим по переїзду з 2011 року, її трудовий стаж на даному робочому місці складає 10 років. Весь цей час вона сумлінно працювала і ніколи не було на її роботу жодних нарікань.
У грудні 2021 року вона була поставлена перед фактом порушення її конституційного права на роботу з боку відповідача, яке полягало в тому, що від неї вимагали медичну інформацію щодо вакцинації від респіраторної хвороби COVID-19 спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 та обмежили права щодо повноцінної роботи.
Так, 10 грудня 2021 року відповідачем було вручено наказ про відсторонення з роботи з підстав відсутності щеплення від респіраторної хвороби СОVID-19 спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Наказ мотивований тим, що у неї відсутнє відповідне щеплення та відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України, відповідач відсторонює її від роботи.
В будь-яких документах, що підписані між нею та відповідачем, зобов`язання з боку позивача приймати щеплення від респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 немає, так само, як і не передбачено повноваження відповідача на відсторонення позивача з роботи з підстав відсутності вищезгаданого щеплення.
Виходячи з наведеного, з підстав порушення вимог статті 43 Конституції України, статей 2, 21, 147 Кодексу законів про працю України, ОСОБА_1 просила : 
-скасувати наказ №432/ОД від 10.12.2021 та поновити її на роботі;
-стягнути з відповідача заробітну плату за період відсторонення від роботи. Допустити до негайного виконання рішення в частині поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за один місяць.
Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 24 січня 2022 року позов задоволено.
Скасовано наказ виробничого підрозділу «Жмеринська дистанція колії» №432/ОД від 10.12.2021 «Про відсторонення від роботи».
Стягнуто із Акціонерного товариства “Укрзалізниця”  в особі Виробничого підрозділу Жмеринської дистанції колії регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 10612 (десять шістсот дванадцять) грн. та на користь держави судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.
Допущено рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць до негайного виконання.
Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 02 березня 2022 року відмовлено у задоволенні заяви представника АТ «Укрзалізниця» про роз`яснення рішення.
Додатковим рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 02 березня 2022 року поновлено ОСОБА_1 на роботі черговим по переїзду 4 розряду 3-го околодку виробничого підрозділу «Жмеринська дистанція колії» регіональної філії «південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця». 
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, АТ «Укрзалізниця»подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених в рішенні, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що щеплення від COVID_19 не є обов`язковим і запроваджене воно всупереч закону – без відповідного рішення уповноважених посадових осіб санітарно-епідеміологічної служби. Роботодавець, на твердження суду, не мав права на відсторонення працівника, оскільки таке право йому могло бути надане тільки законом, а не постановою Уряду чи відомчого наказу МОЗ України. Проте такий висновок не відповідає вимогам частини першої, другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб». Суд першої інстанції не застосував частину другу статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та статтю 46 КЗпП України, які підлягали застосуванню, а також неправильно розтлумачив наказ МОЗ України № 2153 від 04 жовтня 2021 року. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
У судовому засіданні представник позивача Книжник Я. В. заперечив проти апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились. Повідомлялись належним чином про дату, час і місце її розгляду.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.
У справі встановлено наступні обставини.
ОСОБА_1 з 2011 року працює черговим по переїзду четвертого розряду у Акціонерному товаристві “Укрзалізниця” в особі Виробничого підрозділу Жмеринської дистанції колії регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Українська залізниця" /а. с. 8-9/. 
Згідно з наказом № 432/ОД від 10 грудня 2021 «Про відсторонення від роботи» відсторонено ОСОБА_1 , чергового по переїзду 4 розряду 3-го околодку, від роботи з 11 грудня 2021 року до усунення нею причин відсторонення через ненадання підтверджуючого документу про обов`язкове профілактичне щеплення від гострої респіраторної хвороби COVID_19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, або копії медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID_19. На час відсторонення нарахування заробітної плати (середнього заробітку) не здійснювати (а.с. 7).
Підставою для відсторонення від виконання своїх посадових обов`язків позивача ОСОБА_1 у наказі № 432/ОД від 10 грудня 2021 року стало посилання на статтю 46 КЗпП України, частину другу статті 12 Закону України від 06 квітня 2020 року № 1645-ІІІ «Про захист населення від інфекційних хвороб», наказ Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники, яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» (зі змінами внесеними наказом МОЗ України від 01 листопада 2021 року № 2393).
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що рішення про відсторонення працівників прийнято у формі Постанови КМУ та в спосіб, що не відповідає вимогам пункту 1 статті 92 Конституції та статті 12 Закону, і поза межами конституційних повноважень Кабінету Міністрів України, тому суд дійшов висновку про неможливість застосування до спірних правовідносин положень Постанови КМУ та необхідність вирішення спору на підставі норм статей 43, 92 Конституції, з огляду на те, що в Україні відсутні закони, які передбачають право роботодавців відсторонювати від роботи працівників, що відмовилися від вакцинації проти COVID-19.
Суд також зазначив, що наказ № 432/ОД від 10 грудня 2021 року про відсторонення ОСОБА_1 від виконання роботи не містить відомостей на підтвердження відмови позивача здійснити щеплення у порядку, встановленому частиною шостою статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб».
Також суд дійшов висновку про стягнення з АТ «Укрзалізниця» в особі Виробничого підрозділу Жмеринської дистанції колії регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» на користь позивача ОСОБА_1 середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з часу відсторонення – 11 грудня 2021 року до часу фактичного виконання судового рішення, обрахованої відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року.
Висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог зроблено судом першої інстанції за не повного з`ясування обставин справи, неправильного застосування норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, з огляду на таке.
Відповідно до пунктів “а”, “б” статті 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» встановлено обов`язки громадян у сфері охорони здоров`я, зокрема, піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення.
Відповідно до частини першої статті 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається в разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.
До інших передбачених законодавством випадків належить, зокрема, відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим.
Відсторонення працівника від роботи слід розуміти як один із передбачених законодавством випадків призупинення трудових правовідносин, яке полягає в тимчасовому увільненні працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і тимчасовому увільненні роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою або створювати умови для її виконання.
Тимчасове увільнення працівника від виконання його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи на умовах та з підстав, встановлених законодавством, по суті не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках і має на меті запобігання негативним наслідкам.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2020 року у справі № 761/12073/18 зазначено, що відсторонення працівника від роботи - це призупинення виконання ним своїх трудових обов`язків за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених законодавством, що, як правило, відбувається з одночасним призупиненням виплати йому заробітної плати. Відсторонення від роботи можливе лише у випадках, що передбачені законодавством. Про це оголошується наказом або розпорядженням керівника підприємства, установи чи організації, і про це працівник повинен бути повідомлений. Термін відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Працівник має право оскаржити наказ про відсторонення від роботи у встановленому законом порядку.
Статтею 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.
Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень ці працівники у порядку, встановленому законом, відсторонюються від виконання зазначених видів робіт.
Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.
Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (далі – Перелік № 2153). Відповідно до цього Переліку обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України цієї хвороби, підлягають працівники серед іншого і підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83.
Оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, то за загальним правилом такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством.
Чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою або ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19.
Пунктом 416 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», який набрав чинності з 08 листопада 2021 року, керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій визначено забезпечити:
1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком № 2153;
2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена Переліком № 2153 та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону України “Про захист населення від інфекційних хвороб” та частини третьої статті 5 Закону України “Про державну службу”, крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; а також
3) взяти до відома, що на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 КЗпП України, частини першої статті 1 Закону України “Про оплату праці” та частини третьої статті 5 Закону України “Про державну службу”; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома осіб, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.
Відсторонюючи працівника від роботи, роботодавець повинен діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, а тому в наказі про відсторонення зазначаються підстави та строки такого відсторонений. Керівник зобов`язаний ознайомити працівника з наказом про відстороненню від роботи. У разі коли працівник відмовляється ознайомитися зі змістом наказу або проставити свій підпис на наказі, керівник має скласти акт про відмову Працівника ознайомитися з документом. На період усунення від роботи за працівником зберігається його робоче місце.
Постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2021 року № 1096 «Про внесення змін до постанови КМУ від 09.12.2020 року № 1236» ця постанова доповнена п.41-6, відповідно до якого «Керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. № 2153 (далі - перелік); 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України “Про захист населення від інфекційних хвороб” та частини третьої статті 5 Закону України “Про державну службу”, крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я. Зазначені постанови Кабінету Міністрів України в установленому законом порядку скасовані не були.
Даними наказами також визначений порядок відсторонення працівника шляхом видання наказу або розпорядження керівником державного органу або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особи, яка відсторонюється.
Частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.
Відповідно до рішення ЄСПЛ від 15 березня 2012 року у справі «Соломахін проти України» (заява № 24429/03), у якому ЄСПЛ сформулював правовий висновок, що обов`язкове щеплення як примусовий медичний захід є втручанням у гарантоване пунктом 1 статті 8 Конвенції право на повагу до приватного життя особи, що включає фізичну та психологічну недоторканність особи. Порушення фізичної недоторканності заявника можна вважати виправданим для дотримання цілей охорони здоров`я населення та необхідності контролювати поширення інфекційного захворювання.
У рішенні ЄСПЛ від 08 квітня 2021 року у справі «Вавржичка та інші проти Чеської Республіки» [GC] заява № 47621/13, і 5 інших) ЄСПЛ зазначив, що обов`язковість щеплень є втручанням у право на повагу до приватного життя, яке гарантоване статтею 8 Конвенції. Разом із цим, щоб визначити, чи призвело таке втручання до порушення статті 8 Конвенції, суд повинен обґрунтувати доцільність і виправданість таких дій відповідно до абзацу другого цієї статті, тобто встановити: 1) чи є втручання виправданим “відповідно до закону”; 2) чи має воно на меті законні цілі; 3) чи були вони “виправданими в демократичному суспільстві”.
У постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 682/1692/17 Верховний Суд дійшов висновку, що вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я заінтересованих осіб є виправданою. Тобто в цьому питанні принцип важливості суспільних інтересів превалює над особистими правами, однак лише тоді, коли таке втручання має об`єктивні підстави, тобто є виправданим.
Вінницький апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог, оскільки відсторонюючи позивача, відповідач діяв у спосіб та в межах повноважень, передбачених законом, зокрема частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та статті 46 КЗпП України. У наказі про відсторонення зазначені підстави та строк такого відсторонення. 
Висновок суду першої інстанції про те, що вимога відповідача про зобов`язання працівників надати роботодавцю докази щодо щеплення є незаконною, оскільки в силу статті 32 Конституції України та статті 286 ЦК України, статті 11 Закону України «Про інформацію» керівник не вправі вимагати у працівника інформацію щодо проведення відносно нього медичних маніпуляцій, колегія суддів не вважає таким, що дає правові підстави для задоволення позовних вимог, оскільки вимагати інформацію про обов`язкове щеплення, роботодавець не вдався до збирання конфіденційної інформації та передусім – таємниці про стан здоров`я працівника, а зажадав лише тієї, що являла собою вимушену необхідність. 
Доводи позивача про те, наказ № 432/ОД від 10.12.2021 «Про відсторонення від роботи» є незаконним, оскільки внаслідок його винесення порушено конституційне право позивача на працю та вчинено дискримінацію за ознакою стану здоров`я, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, адже вимога про обов`язкове профілактичне щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 працівників підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83, з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я заінтересованих осіб є виправданою. Тобто в цьому питанні принцип важливості суспільних інтересів превалює над особистими правами, так як таке втручання має об`єктивні підстави, та є виправданим.
У даному випадку індивідуальне право (інтерес) позивача відмовитися від щеплення при збереженні обсягу права на працю, в тому числі на заробітну плату, відпочинок та соціальний захист, протиставляється загальному праву (інтересу) суспільства, в тому числі співробітників та осіб, які користуються послугами залізниці, мають право на безпечне користування транспортом і відповідно до чинного законодавства не підлягають вакцинації.
Отже, відсторонення позивача від роботи було здійснено відповідно до норм чинного законодавства, тому вимоги позивача задоволенню не підлягають. 
За таких обставин колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу аргументи апеляційної скарги.
Відповідно до пункту 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи зазначене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
При цьому, Вінницький апеляційний суд зазначає, що додаткове рішення суду, ухвалене у порядку статті 270 ЦПК України, є невід`ємною частиною основного рішення у справі по суті спору та не може існувати окремо від нього. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу. Подібний правовий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 16 квітня 2018 року у справі № 923/631/15 та від 23 січня 2020 року у справі № 910/20089/17.
З огляду на викладене, оскільки за результатами апеляційного перегляду цієї справи колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 24 січня 2022 року, то додаткове рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 02 березня 2022 року втрачає законну силу та подальшому виконанню не підлягає. (Постанова КЦС ВС від 10.11.2021 у справі № 755/1139/18 (№ в ЄДРСР 101138298).
       Щодо розподілу судових витрат.
Беручи до уваги положення частини тринадцятої статті 141, підпункту в пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_1 слід стягнути на користь АТ «Укрзалізниця» судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1362 грн. 
Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, - 

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрзалізниця» задовольнити.
Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 24 січня 2022 року у даній справі скасувати та ухвалити нове.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі виробничого підрозділу Жмеринська дистанція колії регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним наказу про відсторонення від роботи та поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Укрзалізниця» судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1362 (одна тисяча триста шістдесят дві) гривні. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота
       
Судді: Т. О. Денишенко

В. П. Рибчинський 

Повний текст постанови складено 06 травня 2022 року.