ПОСТАНОВА
Іменем України

20 квітня 2022 року 

м. Київ
справа №456/267/16-а
адміністративне провадження № К/9901/10154/18 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді Кравчука В.М., суддів Єзерова А.А., Стародуба О.П.

розглянув у письмовому провадженні
касаційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України
на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17.05.2016 (колегія у складі суддів Клименко О.М., Гулкевич І.З., Мартинюк В.Я.) та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.10.2016 (колегія у складі суддів Святецького В.В., Гудима Л.Я., Довгополова О.М.)
у справі № 456/267/16-а
за позовом ОСОБА_1 
до Міністерства внутрішніх справ України
третя особа Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області
про визнання недійсною відмови призначення та виплати одноразової грошової допомоги інваліду війни та зобов`язання призначити і виплатити допомогу.

І. РУХ СПРАВИ

1.          28.01.2016 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, в якому, після уточнення позовних вимог просив:
-          визнати протиправною відмову у призначенні одноразової грошової допомоги;
-          зобов`язати відповідача прийняти рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги;
-          стягнути з Міністерства внутрішніх справ України моральну шкоду в розмірі 150000,00 гривень.
2.          Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 17.05.2016, позов задоволено частково:
-          визнано протиправним та скасовано висновок Міністерства внутрішніх справ України про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 від 06.11.2015;
-          зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення про призначення і виплату ОСОБА_1  одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 № 565-XII на підставі його заяви від 28.10.2015;
-          стягнуто з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 10000 грн;
-          в решті позовних вимог відмовлено.
3.          Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.10.2016, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17.05.2016 в частині стягнення моральної шкоди - скасовано та прийнято в цій частині позовних вимог нову постанову, якою відмовлено в задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди. В решті постанову суду першої інстанції залишено без змін.
4.          До Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга, в якій відповідач просить скасувати оскаржувані рішення та прийняти нове, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.
5.          Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.01.2017 відкрито касаційне провадження.
6.          У зв`язку з ліквідацією Вищого адміністративного суду України справу було передано для розгляду до Верховного Суду.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

7.          Судами попередніх інстанцій встановлено, що 28.10.2015 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області із заявою про призначення і виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 23 Закону України «Про міліцію». Заява мотивована тим, що внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням службових обов`язків, 22.04.2015 Львівською обласною МСЕК № 3 йому встановлено другу групу інвалідності та 75% втрати працездатності.
8.          До заяви позивач додав такі документи: довідку про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, свідоцтво про хворобу, акт судово-медичного обстеження (дослідження), копію паспорта та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, висновок службового розслідування за фактом отримання тілесних ушкоджень, акт про нещасний випадок (у тому числі поранення), акт розслідування нещасного випадку (аварії), висновок про призначення одноразової грошової допомоги працівнику міліції від 25.05.2012, висновок про призначення одноразової грошової допомоги працівнику міліції від 13.08.2012, договір про відкриття банківського рахунку.
9.          04.11.2015 Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області направило на адресу ДФЗБО МВС України документи для призначення одноразової грошової допомоги пенсіонеру МВС ОСОБА_1 ..
10.          06.11.2015 відповідач на підставі п. 4 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджених постановою КМ України від 21.10.2015 № 850, повернуто без права на виплату одноразової грошової допомоги матеріали ОСОБА_1 ..
11.          Не погодившись із відмовою, позивач звернувся до суду з цим позовом.

ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

12.          В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що необґрунтованим є посилання відповідача на п. 4 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, оскільки зазначеним пунктом не передбачено підстав для відмови у задоволенні заяви про призначення і виплату одноразової грошової допомоги. 
Також зазначав, що протиправною відмовою у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги йому завдано моральну шкоду, яку оцінює у 150000 гривень.
13.          Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на правомірність прийнятого рішення.

ІV. ОЦІНКИ СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

14.          Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням вимог пункту 4 Порядку у разі встановлення позивачу другої групи інвалідності протягом двох років після отримання в 2012 році одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 1.3 «Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 707 від 12.05.2007, одноразова грошова допомога на підставі довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках від 22.04.2015 повинна бути розрахована і виплачена з урахуванням раніше виплаченої суми, тобто із зменшенням нової виплати на суму раніше виплаченої допомоги у разі, якщо позивач має право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі.
Зазначена норма Порядку не позбавляє позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, а тільки встановлює обмеження у розмірі проведення виплати нарахованої суми грошової допомоги в залежності від часу повторного встановлення інвалідності із втратою працездатності після первинного встановлення втрати працездатності.
Оскільки позивачу встановлена друга група інвалідності в строк більше двох років після первинного встановлення ступеня втрати працездатності, він має право на отримання одноразової грошової допомоги з урахуванням раніше виплаченої допомоги в сумі 35217 гривень.
Також за висновком суду першої інстанції, розумним та справедливим буде розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої позивачу відповідачем, в сумі 10000 гривень.
15.          Скасовуючи в частині рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження фізичних та душевних страждань, спричинених йому незаконним рішенням відповідача, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди.
Також суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що пункт 14 Порядку № 850 містить вичерпний перелік обставин, за наявності яких призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються. Проте, відповідач не навів жодної з підстав, зазначеної в цьому Порядку для відмови у виплаті позивачу грошової допомоги.
Крім того, між черговим переоглядом, який мав місце 30.04.2013 та встановленням позивачу другої групи інвалідності - 22.04.2015, не пройшло більше двох років.

V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

16.          У касаційній скарзі відповідач посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права.
17.          Скаржник зазначає, що за умовами п. 4 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850, виплату одноразової грошової допомоги при повторних оглядах МСЕК обмежено терміном 2 роки.
04.01.2012 позивачу при первинному огляді МСЕК встановлено ІІІ групу інвалідності, а 22.04.2015 при повторному огляді МСЕК встановлено II групу інвалідності. Таким чином, на думку відповідача, з моменту первинного огляду (04.01.2012) до повторного огляду (22.04.2015) пройшло більше трьох років, що позбавляє права позивача на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі.
18.          02.02.2017 позивач подав заперечення, в якій просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін.

VІ. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

19.          Верховний Суд перевірив правильність застосування судами норм матеріального права у межах доводів касаційної скарги та дійшов таких висновків.
20.          Ключовим правовим питанням у цій справі є право позивача на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у разі встановлення/зміни групи інвалідності після спливу дворічного строку.
21.          Подібні правовідносини були предметом розгляду у Верховному Суді.
22.          Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав, у постанові від 22.10.2020 у справі № 711/1837/18 відступила від висновку, викладеного вперше у постанові від 13.02.2018 у справі № 808/1866/16 та інших, у яких містися такий чи подібний висновок щодо застосування положень статті 23 Закону України «Про міліцію» та пункту 4 Порядку № 850, та дійшла такого висновку щодо застосування цих норм матеріального права у подібних правовідносинах:

«(1) із втратою чинності з 07.11.2015 Законом України «Про міліцію» право на отримання одноразової грошові допомоги за працівниками міліції зберіглось відповідно до пункту 15 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» і здійснюється в порядку та на умовах, визначених Порядком № 850;
(2) Закон № України «Про міліцію», що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію», так само як і Закон України «Про Національну поліцію» не містять положень щодо можливості отримання відповідною категорією осіб одноразової грошової допомоги у більшому розмірі з урахуванням раніше виплаченої суми;
(3) положення щодо отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням працівникові міліції під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, чи зміни причини інвалідності (виплату різниці у розмірах одноразової грошової допомоги) визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду та міститься виключно у пункті 4 Порядку № 850;
(4) передбачені пунктом 4 Порядку № 850 обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, чи зміни причини інвалідності застосовуються починаючи з 31 жовтня 2015 року - з дня набрання чинності вказаним Порядком;
(5) зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, чи зміни причини інвалідності незалежно від дати, коли їх встановлено вперше до 31 жовтня 2015 року чи після.»

23.          Колегія суддів не знаходить підстав для відступу від цих правових висновків у справі, що розглядається.
24.          Застосовуючи цей висновок до обставин справи, Верховний Суд звертає увагу на те, що повторний огляд, за наслідками якого позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності, відбувся 22.04.2015, а первинно втрату працездатності встановлено 04.01.2012. Оскільки між цими подіями минуло понад два роки, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги.
25.          З огляду на вищезазначені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що відмова МВС України у призначенні одноразової грошової допомоги позивачу у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності є правомірною. Отже, позовні вимоги є необґрунтованими.
26.          Відповідно до статті 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
27.          За вказаних обставин, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень та прийняття нового рішення про відмову у задоволенні позову.
28.          Рішення ухвалено на користь суб`єкта владних повноважень, а тому перерозподіл судових витрат на підставі ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 341, 345, 351, 356 України, Суд -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України задовольнити.
Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17 травня 2016 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2016 року у справі № 456/267/16-а скасувати.
Ухвалити нову постанову. 
У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                               В.М. Кравчук

Суддя                                                                                                               А.А. Єзеров

Суддя                                                                                                               О.П. Стародуб