КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

               _______________________________________
Справа  №2-1156-1/10
759/21153/14-ц
Апеляційне провадження
 № 22-ц/824/1749/2022
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
2 серпня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:             
                                                           судді-доповідача                Рейнарт І.М. 
                                               суддів                                  Семенюк Т.А., Ящук Т.І. 
                                               при секретарі                      Баллі Л.М.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 2 серпня 2021 року (суддя Сенько М.Ф.) за заявою Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про заміну сторони виконавчого провадження по виконанню рішення Святошинського районного суду міста Києва у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
встановив:
 
заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 11 червня 2010 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22 березня 2011 року та постановою Верховного Суду від 30 червня 2020 року, стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 солідарно на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором №МL-009/321/2008 від 30 травня 2008 року у розмірі 412 623,03 доларів США, що за курсом НБУ на час постановлення рішення становить 3 266 695грн 20коп., 80 904грн 88коп., судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1700грн, витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в сумі 120грн, а всього на загальну суму 3 349 420 грн. В решті позову відмовлено. 
У грудні 2014р. ПАТ «ОТП Банк» звернулось до суду із заявою про заміну стягувача ПАТ «ОТП Банк» на його правонаступника ТОВ  «ОТП Факторинг Україна» у виконавчому провадженні № 30906248.
Заявник зазначав, що на виконання заочного рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11 червня 2010 року були видані виконавчі листи 13 травня 2011 року, на підставі яких 27 січня 2012 року постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 .
Заявник  посилався на те, що 5 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» був укладений договір купівлі-продажу кредитного портфелю та договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки. За умовами вказаних договорів ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором №МL-009/321/2008 від 30 травня 2008 року та договором іпотеки №МL-009/321/2008 від 30 травня 2008 року. 
                                                                 
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 2 серпня 2021 року заяву Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про заміну сторони виконавчого провадження задоволено. Замінено сторону виконавчого провадження, а саме стягувача Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» у цивільній справі №2-1156-1/10 за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №МL-009/321/2008 від 30 травня 2008 року.
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про заміну стягувача у виконавчому провадженні № 30906248 щодо поручителя ОСОБА_1 .
Боржник посилається на те, що суд розглянув заяву у її відсутності, хоча судову повістку вона не отримувала, перебуваючи за межами м. Києва у відрядженні, чим позбавив її можливості подати заперечення та заяву про застосування наслідків спливу позовної давності.
ОСОБА_1 вважає, що суд не дослідив докази по справі та неправильно застосував норми матеріального права, не врахував, що рішенням суду кредитна заборгованість стягнена у доларах США, договір відступлення права вимоги має ознаки договору факторингу, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не має статусу фінансової установи, тому не має права стягувати грошові кошти, отримані у позику за валютним кредитним договором, без дослідження заборгованості за кредитним договором і без урахування суми оплати, яка вже була стягнена з боржника ОСОБА_2 , оскільки буде подвійне стягнення за виконавчими листами.
Боржник вважає, що суд не дослідив докази щодо питання спливу позовної давності до поручителя ОСОБА_1 , не врахував, що порука припинилася ще з 5 вересня 2009 року, що в провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебувають дві справи ПАТ «ОТП Банк» про заміну стягувача у виконавчому провадженні, що в разі заміни стягувача у виконавчому провадженні з ПАТ «ОТП Банк» на ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за договором відступлення права вимоги від 5 листопада 2010 року у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 автоматично збільшується заборгованість за кредитним договором на 56 193,31 доларів США, оскільки сума договору відступлення права вимоги перевищує суму за рішенням Святошинського районного суду м. Києва.
ОСОБА_1 зазначає, що у ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відсутня генеральна та/або індивідуальна ліцензії Національного банку України на право здійснення операцій з іноземною валютою, а договір відступлення права вимоги є прикритим договором факторингу і є незаконним.
У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «ОТП Факторинг Україна» просить відмовити у її задоволенні, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що доводи ОСОБА_1 були предметом розгляду Верховного Суду, який у постанові від 30 червня 2020 року зазначив, що договори поруки, уступки права вимоги, купівлі-продажу кредитного портфелю в частині передачі прав вимоги до ОСОБА_1 є правомірними, а банком не були порушені права споживачів при укладенні кредитного договору.
ПАТ «ОТП Банк», ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.31-32 т.8), у судове засідання своїх представників не направили, ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подали заяви про розгляд справи за відсутності їх представників (с.с.40-49 т.8), Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві клопотання про відкладення розгляду справи не подав.
                                                                        
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про день та час розгляду апеляційної скарги повідомлялися належним чином, як шляхом направлення судової повістки-повідомлення на електронну адресу ОСОБА_1 , зазначену нею у апеляційній скарзі та яку вона використовувала при направленні до апеляційного суду клопотань (с.с.230 т.7, 31-32 т.8), а також шляхом направлення судових повісток-повідомлень на поштову адресу.
Крім того, про день та час розгляду апеляційної скарги була повідомлена представник ОСОБА_1 - адвокат Аваєва Н.В., як шляхом направлення судової повістки-повідомлення на електронну адресу, яку вона використовувала, направляючи клопотання до апеляційного суду (с.с.18-22, 31-32 т.8), так і шляхом направлення судової повістки-повідомлення на поштову адресу.
Судові повістки-повідомлення, направлені на поштову адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , повернулися до апеляційного суду без вручення з відміткою листоноші про відсутність адресатів за вказаними адресами (с.с.33-36 т.8).
Згідно ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
ОСОБА_1 не повідомила апеляційному суду іншої адреси.
Виходячи із зазначених норм процесуального права, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про день та час розгляду апеляційної скарги 2 серпня 2022 року повідомлені належним чином.
ОСОБА_1 , її представник - адвокат Аваєва Н.В. та ОСОБА_2 у судове засідання двічі не з`явилися (1 червня 2022 року та 2 серпня 2022 року), поважні причини неявки суду не повідомили.
Колегія суддів бере до уваги те, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується із обов`язком цієї особи добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати передбачені процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (§ 35 рішення ЄСПЛ від 07 липня 1989 року у справі «Alimentaria Sanders S. A. v. Spain», заява № 11681/85).
Неможливість суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною правової системи України (рішення ЄСПЛ від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»; рішення ЄСПЛ від 27 квітня 2000 року у справі «Фрідлендер проти Франції). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30 листопада 2006 року у справі «Красношапка проти України»).
Також, ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Слід звернути увагу і на те, що ЄСПЛ у своїх рішеннях наголошує, що кожна 
                                                                   
сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
З обставин даної справи вбачається, що ОСОБА_1 не продемонструвала готовність брати участь у розгляді її апеляційної скарги Київським апеляційним судом, неодноразово у судові засідання не з`являлася, апеляційне провадження за її апеляційною скаргою триває з 5 листопада 2021 року, а відтак колегія суддів відповідно до положень ст. 372 ЦПК України провела судовий розгляд у відсутність апелянта, її представника та інших  учасників справи.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що 30 травня 2008 року між ЗАТ "ОТП Банк", правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк", та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № ML-009/321/2008, за умовами якого позичальник отримав кредит у сумі 350 000 доларів США зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотка у розмірі 5,99 % річних та FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в Банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору).
В забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором 30 травня 2008 між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений договір поруки № SR-009/321/2008, згідно якого поручитель зобов`язується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов`язань перед кредитором за кредитним договором, в повному обсязі таких зобов`язань. Поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов`язань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно.
Заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 11 червня 2010 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22 березня 2011 року та постановою Верховного Суду від 30 червня 2020 року, стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 солідарно на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором №ML-009/321/2008 від 30 травня 2008 року у розмірі 412 623,03 доларів США, що за курсом НБУ на час постановлення рішення становить 3 266 695грн 20коп., 80904грн 88коп., судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 700грн, витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в сумі 120грн, а всього на загальну суму 3 349 420 грн.
На виконання рішення суду про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 13 травня 2011 року Святошинським районним судом м. Києва був виданий виконавчий лист, на підставі якого 27 січня 2012 року головним державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Крайчинським С.С. відкрито виконавче провадження №30906248 (с.с.196, т. 1).
5 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» був укладений договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за умовами якого ПАТ «ОТП Банк» продав ( переуступив)  покупцю ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права на кредитний портфель, який включає в себе кредитний договір №ML-009/321/2008 від 30 травня 2008 року, укладений з ОСОБА_2 .
У статті 1 вказаного договору сторони визначили, що кредитний портфель - права вимоги до боржників (їх поручителів) щодо сплати загальної суми заборгованості боржників перед продавцем за кредитними договорами, яка включає суму основного боргу, проценти, нараховані на суму такого боргу, усі та будь-які штрафні санкції (у разі 
                                                                          
їх наявності) на дату набрання чинності, а також права, зазначені у статті 3.3. цього договору.
За змістом статті 3.3. договору сторони погодили, що у зв`язку з продажем кредитного портфелю до покупця переходять права вимоги за кредитними договорами, що є дійсними на дату набрання чинності, включаючи, але не обмежуючись, правами вимоги до боржників щодо сплати суми основного боргу, правами вимоги до боржників щодо сплати процентів, нарахованих на суму основного боргу, а також правами вимоги до боржників щодо сплати штрафних санкцій.
Крім того, 5 листопада 2010 року між цими ж сторонами був укладений  договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави, за яким банк передав фактору ТОВ «ОТП Факторинг Україна» сукупність прав, належних банку за договорами забезпечення, перелік яких міститься в додатку № 1 до даного договору,  в тому числі передано право вимоги за договором іпотеки, укладеним 30 травня 2008 року з ОСОБА_1 .
За змістом статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб. Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.
За положеннями ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою суду від 16 липня 2021 року відновлено провадження за заявою ПАТ «ОТП Банк» про заміну стягувача у виконавчому провадженні та призначений її судовий розгляд на 2 серпня 2021 року.
Судове повідомлення та копія ухвали були направлені на адресу ОСОБА_1 та отриманні останньою 12 серпня 2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (с.с.239 т.6).
Отже, на час постановлення оскаржуваної ухвали суд першої інстанції не мав відомостей про належне повідомлення ОСОБА_1 про судове засідання 2 серпня 2021 року, а відтак не мав правових підстав для розгляду заяви у її відсутність.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що вона не була належним чином повідомлена про судове засідання є обґрунтованими.
Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (пункт 3).
За таких обставин, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення апеляційним судом.
Вирішуючи питання про заміну сторони виконавчого провадження за заявою стягувача, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
                                                                    
За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції на час подання заяви, у разі вибуття однієї з сторін виконавчого провадження державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду з заявою про заміну сторони її правонаступником. 
Відповідно до частини першої статті 378 ЦПК України, у редакції на час подання заяви, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.
Згідно з частиною першою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції на час розгляду заяви, сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.
На підставі частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції на час розгляду заяви, у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.
Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.
Відповідно до статті 512 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.
Виходячи зі змісту наведених норм права, зокрема, пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи універсального правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття первісного кредитора з одночасною заміною його новим кредитором.
Підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва на стадії виконання рішення суду, є правонаступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах
Таким чином, при вирішенні питання про заміну сторони у виконавчому провадженні необхідно встановити факт вибуття сторони виконавчого провадження та переходу до особи матеріальних прав і обов`язків вибулої сторони.
Тобто, процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з її вибуттям, тобто підставою заміни кредитора внаслідок правонаступництва є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки або пряма вказівка акта цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.
При вирішенні питання про заміну сторони у виконавчому провадженні суд перевіряє наявність правонаступництва у матеріальних відносинах.
У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження та 
                                                                           
її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України.
Суду першої інстанції наданий договір купівлі-продажу кредитного портфелю, згідно якого ПАТ «ОТП Банк» продало своє право вимоги за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_2 , та право вимоги до поручителя ОСОБА_1 ТОВ «ОТП Факторинг Україна».
Вказаний договір є чинним, а у задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання договору недійсним відмовлено (справи № 759/15091/14, 759/18038/14).
Також колегія суддів враховує, що постановою Київського апеляційного суду від 27 травня 2021 року (справа 759/21912/14) задоволена заява ПАТ «ОТП Банк» про заміну стягувача у виконавчому провадженні №  30905084 з виконання виконавчого листа № 2-1156-1/10, виданого Святошинським районним судом міста Києва стосовно боржника ОСОБА_2 .
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 8 липня 2021 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 27 травня 2021 року відмовлено.
Виходячи з вищевикладеного, передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення прав вимоги є матеріальним правонаступництвом, первісний кредитор не позбавлений права звертатися до суду із заявою про заміну стягувача у виконавчому провадженні, яке є відкритим, як на час подання заяви, так і на час розгляду справи судом, а відтак наявні правові підстави, передбачені частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 442 ЦПК України, для заміни стягувача у виконавчому провадженні.  
 Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 була позбавлена можливості подати заяву про застосування позовної давності, а суд не дослідив докази щодо питання спливу позовної давності до поручителя ОСОБА_1 , та не врахував, що порука припинилася ще з 5 вересня 2009 року, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах матеріального права.
Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист цивільного права або інтересу.
            Заміна сторони виконавчого провадження не є вимогою про захист цивільного права або інтересу, а є процесуальним питанням, пов`язаним з виконанням судового рішення.
            Отже, питання про застосування позовної давності підлягає вирішенню при розгляді судом спору по суті заявлених позовних вимог і не підлягає розгляду на стадії виконання судового рішення.
            Також на стадії виконання судового рішення не підлягає розгляду питання про припинення поруки, яке вирішується судом при розгляді спору про стягнення заборгованості з поручителя або за окремим позовом поручителя.
            Заочним рішенням Святошинського рішення суду міста Києва від 11 червня 2010 року стягнута заборгованість за кредитним договором не тільки з позичальника ОСОБА_2 , а і з поручителя ОСОБА_1 . При цьому, суд не прийшов до висновку, що порука ОСОБА_1 припинилася 5 вересня 2009 року (до винесення заочного рішення). Вказане заочне рішення суду ОСОБА_1 не оскаржувала (апеляційна та касаційна скарги подавалися ОСОБА_2 ), воно набрало чинності і підлягає обов`язковому виконанню. 
За  таких обставин, на стадії вирішення процесуального питання, пов`язаного з виконанням судового рішення, суд не може переглядати рішення суду та вирішувати питання стосовно припинення поруки. 
Твердження в апеляційній скарзі про те, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не має статусу фінансової установи, та не має права стягувати грошові кошти, отримані у позику 
                                                                         
за валютним кредитним договором, а також доводи про те, що у ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відсутня генеральна та/або індивідуальна ліцензії Національного банку України на право здійснення операцій з іноземною валютою, а договір відступлення права вимоги є прикритим договором факторингу і є незаконним, були предметом судового розгляду у справах № 759/15091/14 та № 759/18038/14, та визнанні безпідставними.
Посилання у апеляційній скарзі на те, що у разі заміни стягувача у виконавчому провадженні на підставі договору відступлення права вимоги від 5 листопада 2010 року у ОСОБА_1 автоматично збільшується заборгованість за кредитним договором на 56 193,31 доларів США, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки розмір заборгованості боржника перед стягувачем визначений у виконавчому листі, на підставі якого відкрито виконавче провадження, і заміна стягувача у цьому виконавчому провадженні не є підставою для зміни розміру заборгованості, яка була визначена судом і зазначена у виконавчому документі.
Також є безпідставними твердження у апеляційній скарзі про обов`язок суду здійснити дослідження розміру заборгованості та врахувати, що частина заборгованості була погашена шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та сплачена боржником ОСОБА_2 , оскільки розмір заборгованості був визначений у заочному рішенні суду від 11 червня 2010 року і на стадії розгляду процесуального питання виконання судового розгляду перегляду не підлягає, а часткове виконання рішення суду боржником ОСОБА_2 не може бути підставою для відмови у задоволенні заяви про заміну стягувача у виконавчому провадженні, відкритому стосовно боржника ОСОБА_1 .
При цьому колегія суддів звертає увагу, що стягнення заборгованості з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 здійснюється у солідарному порядку, а відтак регулюється положеннями ст. 543 ЦК України. 
Доводи апеляційної скарги, що постановою державного виконавця від 20 вересня 2021 року вже замінено стягувача у виконавчому провадженні № 30906248 на підставі постанови Київського апеляційного суду від 12 липня 2021 року, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні заяви, яка є предметом розгляду у даному провадженні, оскільки з тексту постанови апеляційного суду від 27 травня 2021 року вбачається, що предметом судового розгляду у справі № 759/21912/14 було питання про заміну стягувача у виконавчому провадженні № 30905084, боржником у якому є ОСОБА_2 .
Посилання у апеляційній скарзі на наявність у провадженні суду двох заяв про заміну стягувача у виконавчому провадженні, не є порушенням норм процесуального права, оскільки на виконання заочного рішення суду від 11 червня 2010 року було видано два виконавчі листи стосовно кожного з боржників ( ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ), що відповідає положенням ст. 368 ЦПК України, у редакції на час видачі виконавчих листів, і вказана обставина не свідчить про подвійне стягнення наявної заборгованості, так як боржники мають солідарний обов`язок погашення заборгованості.
Твердження у апеляційній скарзі про порушення державним виконавцем при виконанні рішення суду вимог Закону України «Про виконавче провадження» не є предметом даного судового розгляду, а ОСОБА_1 не позбавлена можливості захистити свої права та інтереси, які на її думку порушені державним виконавцем, у порядку, визначеному розділом VII ЦПК України.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що заява ПАТ «ОТП Банк» про заміну стягувача у виконавчому провадженні підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381- 383 ЦПК України, апеляційний суд
 
постановив:
 
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 2 серпня 2021 року 
                                                                         
скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким заяву Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» задовольнити.
Замінити стягувача у виконавчому провадженні №30906248 з Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна».
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 22 серпня 2022 року.

Суддя-доповідач                                                      І.М. Рейнарт  

Судді                                                                        Т.А. Семенюк

Т.І. Ящук