Постанова
Іменем України
19 травня 2022 року 
м. Київ
справа № 205/6352/18
провадження № 61-17092св20
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач),  Усика Г. І., Яремка В. В.
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба безпеки України, Державна служба фінансового моніторингу України, 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2020 року у складі судді Остапенка Н. Г. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року у складі колегії суддів: Макарова А. П., Каратаєвої Л. О., Куценко Т. Р.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом доПублічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба безпеки України, Державна служба фінансового моніторингу України, про визнання незаконним звільнення та поновлення на роботі.
Позов обґрунтований тим, що  ОСОБА_1 відповідно до трудового договору                              від 12 серпня 2014 року № 0009 працював в ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на посаді менеджера з постачання із забезпечення стратегічних та інвестиційних проєктів. 
10 серпня 2018 року його звільнено з підприємства відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України за скороченням штату. 
Відповідно до посадової інструкції менеджера з постачання (закупка) адміністрації з постачання ДИ 21024.1475.4.054 на позивача покладено обов`язки з організації процесів зі своєчасного проведення тендерної процедури, а також визначення виконавця робіт, направлених на повне задоволення вимог та очікувань споживача (підрозділів-замовників), шляхом укладання договорів/контрактів, які гарантують виконання робіт. 
22 березня 2018 року позивач отримав завдання, яке, на його думку, мало протиправний характер та за наслідками виконання якого йому загрожувала кримінальна відповідальність. 
З метою уникнення негативних наслідків виконання наданого йому завдання в єдиній електронній системі підприємства позивач звернувся із заявою про роз`яснення такого завдання та надання більш чітких вказівок щодо отриманого контракту. 
27 березня 2018 року позивача фактично відсторонили від виконання посадових обов`язків, близько 12 год 00 хв його обліковий запис у єдиній електронній системі підприємства (до якої він, як керівник підрозділу був підключений) відключено, та близько 14 год 00 хв співробітники ІТ-Департаменту вилучили його робочий комп`ютер. 
Позивач звернувся для роз`яснення причин таких дій до в. о. начальника управління замовника послуг ОСОБА_2 , який пояснив, що позивач з 28 березня 2018 року не є співробітником ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», але жодних документів про звільнення йому ніхто не надав. На запитання позивача його безпосередній керівник ОСОБА_3 відповів, що його звільнено та компанія його послуг не потребує. Також в. о. начальника управління замовника послуг ОСОБА_3 дав вказівку всім співробітникам, які були в підпорядкуванні позивача, з усіх робочих питань звертатися безпосередньо до нього.
Отже, 27 березня 2018 року є датою трудового конфлікту, та днем коли його намагались звільнити, шукаючі формальні причини для цього. Саме з цього дня, а не з 03 травня 2018 року (дата отримання попередження про скорочення штату) відповідач, як того вимагає закон, повинен був запропонувати відповідачу інші вакансії, чого не було зроблено.
Для вирішення цього конфлікту та забезпечення умов виконання трудового договору від 12 вересня 2014 року № 0009 позивач 28 березня 2018 року письмово звернувся до заступника генерального директора з персоналу ОСОБА_4 . Також, позивач 29 березня 2018 року письмово звернувся до заступника генерального директора з персоналу ОСОБА_4 щодо упередженого ставлення до нього з боку директора департаменту з постачання Гирши Сардана .
18 квітня 2018 року позивач отримав відповідь на звернення від 28 березня 2018 року, якою йому підтвердили, що дійсно 27 березня 2018 року обліковий запис компанії для нього був відключений департаментом ІТ, але з приводу конфлікту відповідь не надана. Повідомлено, що більше немає потреби використання позивачем ІТ-ресурсів компанії, так як ІТ-ресур надається лише для ведення бізнесу.
Внаслідок протиправних дій керівництва компанії йому не запропоновано рівнозначної посади яка була вільною в період до 03 травня 2018 року, всі інші посади які пропонувались позивачу в період з 03 травня 2018 року були нижчими ніж ту, яку він займав, та не відповідали його кваліфікації.
Дії відповідача в частині звільнення позивача з посади менеджера з закупівель незаконні, та такі що порушують його права як громадянина України. Його звільнення вчинено з мотивів особистої неприязні, та з метою приховати від акціонерів компанії ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» адміністрацією свої незаконні дії. Упереджене ставлення до себе також аргументує тим, що трудовим договором (пункти 3.1., З.2., 3.3., З.5., 3.6.) передбачена заробітна плата, соціальні гарантії та пільги, а також премії, зокрема, відповідно до пункту 3.5. договору щорічний бонус від 0 до 15 % від щорічного розміру винагороди, що залежить від загальних та індивідуальних цілей (показників роботи) - (СЕВР бонус). Вказаний бонус отримали всі співробітники відділу де працював позивач, проте йому його безпідставно не виплачено, хоча він мав найбільші показники роботи серед працівників.
Просив визнати незаконним та скасувати наказ ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» від 10 серпня 2018 року № 845/Л про звільнення  ОСОБА_1 та поновити його на роботі в ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на посаді, рівнозначній тій, яку він займав до звільнення.
Короткий зміст судових рішень
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2020 року, якезалишене без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 жовтня2020 року, у позові відмовлено.
Відмовивши у позові, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що на підприємстві відбулися зміни в організації праці, та ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» виконало вимоги статті 49-2 КЗпП України щодо обов`язку роботодавця запропонувати працівникові, який підлягає звільненню відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, тоді як позивач відмовився від переведення на іншу роботу, у зв`язку з відсутністю вакантних посад які відповідали б його рівню кваліфікації.
Суд апеляційної інстанції зазначив, що висновки суду першої інстанції відповідають встановленим фактичним обставинам, рішення суду є законним і обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм процесуального і матеріального права.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У листопаді 2020 року  ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року, просив їх скасувати, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконними, ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.
Суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивача фактично звільнено 27 березня 2018 року та формально послався на статтю 49-2 КЗпП України, тим самим порушив завдання цивільного судочинства, а саме: справедливий, неупереджений та розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.
Суди не з`ясували переважне право позивача на залишення на роботі як працівника з більш високою кваліфікацією, ніж у інших працівників (стаття 42 КЗпП України) та докази про триваліший безперервний стаж роботи на цьому підприємстві на керівній посаді, ніж інших працівників (пункт 3 частини другої статті 42 КЗпП України), не врахували правові висновки, викладені у  постановах Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 813/1220/16, адміністративне провадження №К/9901/17313/18, від 22 травня 2019 року у справі № 753/3889/17, провадження № 61-34640св18, від 22 вересня 2020 року  у справі № 161/7196/19, провадження № 61-4375св20, від 27 березня 2019 року у справі № 756/5243/17, провадження           № 61-47646св18.
Суди не з`ясували, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, коли фактично відбулися фіктивні зміни в штатному розписі відповідача та це підтверджено матеріальними доказами (від 19 вересня 2018 року наказ № 993/л) та щотижневими звітами ефективності роботи кожного відділу адміністрації із забезпечення та й відповідного кожного менеджера (керівника) цього відділу.
Аргументи інших учасників справи
ВідзивПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», мотивований тим, що оскаржувані судові рішення є законними, ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суди взяли до уваги те, що відповідач вчиняв дії щодо працевлаштування позивача на вакантні посади, від яких він відмовився.
Наказом ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» від 26 квітня 2018 року № 528  «Про внесення змін в організаційну структуру управління адміністрації з постачання» у зв`язку з перерозподілом функцій та завдань між керівниками та внутрішніми підрозділами адміністрації з постачання прийнято рішення виключити зі штатного розпису адміністрації з постачання штатні одиниці згідно з додатком 1 до вказаного наказу (далі - Наказ № 528).
Згідно з додатком 1 до Наказу № 528 скороченню підлягали чотири штатні одиниці адміністрації з постачання, зокрема посада позивача - менеджер з постачання (закупівля) групи 1 управління закупівлі послуг.
ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» виконало вимоги частин першої та третьої                         статті 49-2 КЗпП України, позивач завчасно отримав попередження про майбутнє звільнення та йому тричі пропонувались наявні вакансії протягом дії попередження, однак позивач від переведення на іншу роботу тричі відмовився. 
Приписи частини третьоїстатті 49-2 КЗпП України покладають на роботодавця обов`язок щодо пропозиції працівникові іншої роботи одночасно з попередженням  про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці. Тобто, раніше, ніж таке попередження матиме місце, відповідний обов'язок у роботодавця не виникає. Отже, твердження позивача, що попередження про звільнення відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України мало місце 27 березня 2018 року або 18 квітня 2018 року, або в будь-яку іншу дату до дати фактичного вручення попередження  від 03 травня 2018 року № 1 є безпідставним та спростовується матеріалами справи.
Відповідно до Наказу № 528 посада менеджер з постачання (закупівля) (група 1) управління закупівлі послуг адміністрації з постачання в кількості одна штатна одиниця виключена повністю, що свідчить про неможливість здійснити порівняння працівників, які на ній працюють, з метою визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі.
Наказом № 528 передбачалось скорочення 4-х штатних одиниць, а не лише посади, яку займав ОСОБА_1 . Вказані обставини спростовують твердження позивача щодо штучного створення умов для скорочення штатної одиниці, які займав позивач та щодо упередженого ставлення до нього, що зумовило його звільнення з роботи.  
Суди встановили факт скорочення посади менеджер з постачання (закупівля)                (група 1) управління закупівлі послуг адміністрації з постачання відповідно до Наказу № 528 виключення посади зі штатного розпису підприємства, тобто наявність підстав для вивільнення ОСОБА_1 .
Рух справи у суді касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 29 березня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи.
У квітні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що відповідно до трудової книжки від 22 червня 2000 року                               НОМЕР_1  ОСОБА_1 12 вересня 2014 року прийнятий до ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на посаду менеджера з постачання (стратегічні проекти) (забезпечення стратегічних та інвестиційних проектів) адміністрації з постачання, підстава наказ від 11 вересня 2014 року № 1036/л. Починаючи з 12 червня 2017 року позивач займав посаду менеджер з постачання (закупівля) (група 1) управління закупівлі послуг адміністрації з постачання.
Наказом № 528 у зв`язку з перерозподілом функцій та завдань між керівниками та внутрішніми підрозділами адміністрації з постачання прийнято рішення виключити зі штатного розпису адміністрації з постачання штатні одиниці згідно з додатком 1 до вказаного наказу.
Згідно з додатком 1 до наказу № 528 скороченню підлягали чотири штатні одиниці адміністрації з постачання, в тому числі і посада позивача менеджер з постачання (закупівля) групи 1 управління закупівлі послуг.
Адміністрація з постачання ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» 30 квітня 2018 року, шляхом видачі розпорядження № 60, створила відповідну комісію для проведення процедури можливого працевлаштування осіб, посади яких підлягали виключенню зі штатного розпису підприємства. Розпорядженням від 17 травня 2018 року № 69  до вказаного розпорядження внесені зміни у зв`язку зі зміною складу комісії.
На виконання пункту 3 Наказу № 528  ОСОБА_1 03 травня 2018 року ознайомлений зі змістом вказаного наказу, що підтверджується підписом позивача на листі ознайомлення.
Офіційною датою попередження  ОСОБА_1 про його звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці є 03 травня 2018 року.
03 травня 2018 року позивачеві вручено попередження № 1 про майбутнє звільнення із пропозицією іншої роботи.  ОСОБА_1 попереджений про можливе майбутнє звільнення згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, але не раніше ніж 02 серпня 2018 року. 
Разом з вказаним попередженням про звільнення  ОСОБА_1 надано перелік вакантних посад на підприємстві (станом на дату попередження про звільнення), зокрема, посад щодо яких передбачено перенавчання за рахунок коштів підприємства.
Відповідно до акта № 1 про відмову від переведення від 03 травня 2018 року  ОСОБА_1  відмовився від переведення на зазначені в переліку вакантні посади.
ОСОБА_1  у попередженні  від 03 травня 2018 року № 1 зазначив, що порушено процедуру ознайомлення його з Наказом № 528, оскільки йому не запропоновано посаду, яка була вакантна на момент його винесення, та яка відповідає його кваліфікації.
У період з 06 квітня 2018 року до 03 травня 2018 року закриті наступні вакансії та призначені на посаду за наказами:
1. наказом № 403/л від 06 квітня 2018 року на посаду менеджера з постачання (закупка) (група 5) управління закупки матеріалів адміністрації з постачання переведена ОСОБА_5 ;
2. наказом № 449/л від 20 квітня 2018 року на посаду менеджера з постачання (закупка) (група 2) управління закупки матеріалів адміністрації з постачання переведений ОСОБА_6 ;
3. наказом № 449/л від 20 квітня 2018 року на посаду начальника управління закупки матеріалів адміністрації з постачання переведений ОСОБА_7 ;
4. наказом № 449/л від 20 квітня 2018 року на посаду менеджера з постачання (закупка) (група 2) управління закупки сировинних ресурсів переведена ОСОБА_8 ;
5. наказом № 476/л від 26 квітня 2018 року на посаду менеджера з постачання (поставка) (група 2) управління закупки матеріалів адміністрації з постачання переведений ОСОБА_9 .
04 липня 2018 року комісія вдруге надала  ОСОБА_1 інформацію про наявні вакантні на підприємстві посади ? список від 04 липня 2018 року № 55-310  . 
Відповідно до акта від 04 липня 2018 року № 8  ОСОБА_1 відмовився від переведення на зазначені в переліку вакантні посади, зокрема від перенавчання за рахунок підприємства.
31 липня 2018 року комісія втретє надала  ОСОБА_1 інформацію про наявні вакантні посади в межах підприємства - список від 31 липня 2018 року № 511-318. 
Відповідно до акта  від 31 липня 2018 року № 9  ОСОБА_1 втретє відмовився від переведення на зазначені в переліку вакантні посади, зокрема від перенавчання за рахунок підприємства.
10 серпня 2018 року ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» наказом № 845/л «Про звільнення з підприємства за скороченням штату  ОСОБА_1 » звільнило позивача з роботи відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.
Позиція Верховного Суду щодо суті спору
Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Згідно з пунктами 1, 3, 4 частини другої статті 389ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Як на підставу касаційного оскарження, заявник посилався на те, що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у  постановах Верховного Суду                                 від 11 березня 2020 року у справі № 813/1220/16, адміністративне провадження № К/9901/17313/18, від 22 травня 2019 року у справі № 753/3889/17, провадження № 61-34640св18, від 22 вересня 2020 року  у справі № 161/7196/19, провадження № 61-4375св20, від 27 березня 2019 року у справі № 756/5243/17, провадження                  № 61-47646св18; відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; суди не дослідили зібрані у справі докази та не з`ясували обставини справи.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, відзиву на неї, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою, отже трудовий договір є основною, базовою формою виникнення трудових правовідносин.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.
Верховний Суд зазначає, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.
При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги                            статті 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота.
При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.
Таким чином, однією з гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.
Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої 
статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.
У справі, що переглядається, установлено, що позивач попереджений про майбутнє звільнення та йому запропоновані наявні у штатному розписі вакантні посади, від яких він тричі відмовився, отже, роботодавець дотримався вимог частин першої, третьої статті 49-2 КЗпП України.
Твердження позивача, що роботодавець зобов`язаний запропонувати йому вакантні посади у період з 06 квітня 2018 року до 03 травня 2018 року, проте заповнив їх іншими працівниками відповідно до наказів від 06 квітня 2018 року № 403/л,                            від 20 квітня 2018 року № 449/л, від 26 квітня 2018 року № 476/л, порушивши вимоги статті 49-2 КЗпП України, спростовуються матеріалами справи, оскільки Наказ № 528 датований 26 квітня 2018 року, а позивач попереджений про можливе звільнення у зв`язку із скороченням штату і йому запропоновані вакантні посади 03 травня 2018 року, що відповідає вимогам частини другої статті 49-2 КЗпП України. Вказана норма зобов`язує роботодавця одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку       із змінами в організації виробництва і праці запропонувати працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. 
Згідно з частиною третьою статті 64 ГК України підприємство самостійно визначає організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.
Відповідно до частини другої статті 65 ГК України власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства.
Втручання в господарську та іншу діяльність підприємства не допускається, крім випадків, передбачених законодавством України.
Отже, право роботодавця самостійно визначати чисельність працівників і штатний розпис не потребує додаткового доведення, і судові органи не можуть вимагати обґрунтування доцільності скорочення чисельності або штату та саме в рамках розгляду спору про поновлення на роботі й вирішується питання про правомірність звільнення з роботи, тому до повноважень суду входить перевірка правильності проведення та дотримання роботодавцем процедури звільнення, у тому числі за скороченням, конкретного працівника.
Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 29 березня 2019 року у справі № 755/3495/16-ц, провадження № 61-1350св17, від 22січня 2020 року  у справі № 451/706/18, провадження № 61-17296св19.
При виникненні спору між працівником і роботодавцем суд не вирішує питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, а перевіряє наявність підстав для звільнення (чи відбувалося скорочення штату або чисельності працівників) та дотримання відповідної процедури.
Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 753/9240/18, провадження № 61-16204св20.
З урахуванням викладених норм права суди дійшли правильного висновку, що звільнення позивача відбулося без порушенням норм трудового законодавства, оскільки у ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» відбулися зміни в організації виробництва і праці, а саме скорочення штату працівників. Відповідач виконав вимоги статті 49-2 КЗпП України щодо обов`язку роботодавця запропонувати працівникові, який підлягає звільненню відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. 
Не заслуговують на увагу доводи позивача щодо фактичного припинення з ним трудових відносин 27 березня 2018 року, оскільки згідно з довідками про середній заробіток ОСОБА_1 , про доходи, відомостями про нарахування заробітної плати позивач отримував заробітну плату за березень, квітень, травень, червень, липень і до моменту звільнення до 10 серпня 2018 року, включно. Крім того, 27 березня 2018 року роботодавець не приймав жодних розпорядчих актів щодо відсторонення позивача від роботи чи припинення/розірвання з ним трудового договору. 
Відповідно до статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.
Аналізуючи вказану норму, можна дійти висновку, що положення статті не встановлюють підстави для звільнення, на відміну від пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, а лише визначають підстави для залишення працівників на роботі під час їх звільнення у зв`язку з наявністю переважного права на таке залишення.
Верховний Суд зауважує, що стаття 42 КЗпП України враховується роботодавцем лише у разі скорочення однорідних професій чи посад, у випадку, коли виникає питання щодо залишення працівника на цій же посаді, обираючи його з поміж інших подібних за допомогою встановлених законом критеріїв.
Доводи касаційної скарги щодо фіктивності змін у штатному розписі з посиланням на наказ від 19 вересня 2018 року № 993/л, відповідно до якого відповідач призначив у порядку переведення на посаду менеджера із закупівель (група 1) управління закупівлі послуг адміністрації по закупівлям ОСОБА_10 , є безпідставними, з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 42-1 КЗпП України працівник, з яким розірвано трудовий договір з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 40 цього Кодексу (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), протягом одного року має право на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, якщо власник або уповноважений ним орган проводить прийняття на роботу працівників аналогічної кваліфікації. 
Переважне право на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу надається особам, зазначеним у статті 42 цього Кодексу, та в інших випадках, передбачених колективним договором. 
Законодавцем не передбачено обов`язку роботодавця інформувати працівника про зміни у штатному розписі, оскільки після звільнення між колишнім роботодавцем та працівником припиняються трудові правовідносини, які існували до моменту звільнення.
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 08 травня 2019 року у справі № 335/1896/15-ц, провадження № 61-20321св18.
У матеріалах справи не має доказів, що позивач звертався до відповідача з проханням укласти трудовий договір, як особа, яка має переважне право на укладення трудового договору при поворотному прийнятті на роботу.
Посилання позивача у касаційній скарзі на невстановлення судами всіх фактичних обставин справи є помилковим, спростовується матеріалами справи та змістом оскаржуваних судових рішень, які ґрунтуються на підставі всебічно досліджених доказів у справі та достатньо установлених обставин справи.
Твердження позивача, що суди не врахували правові висновки, викладені у постановах від 11 березня 2020 року у справі № 813/1220/16, адміністративне провадження № К/9901/17313/18, від 22 травня 2019 року у справі № 753/3889/17, провадження № 61-34640св18, від 22 вересня 2020 року у справі № 161/7196/19, провадження № 61-4375св20, від 27 березня 2019 року у справі № 756/5243/17, провадження № 61-47646св18 є необґрунтованими, з огляду на таке.
У постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 813/1220/16, адміністративне провадження № К/9901/17313/18, зазначено, що виходячи з нормативного тлумачення пункту 1 частини першої статті 40, частин першої, третьої статті 49-2 КЗпП України власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто вживає заходи до переведення працівника за його згодою на іншу роботу. Встановлено, що відповідач не надав доказів того, що позивачу пропонувались інші вакантні посади в межах Городоцької ОДПІ, з урахуванням його кваліфікації та освіти; що такі посади на цей час були відсутні і, що відповідач не мав можливості перевести позивача за його згодою на іншу роботу в межах всього органу. Хоча вакантні посади в межах Городоцької ОДПІ існували, що підтверджується інформацією про вакантні посади від 13 вересня 2016 року №6660/8/04-00. Враховуючи те, що при наявності у відповідача вакантних посад, як в межах сектору, так і Городоцької ОДПІ, жодна із них позивачу не пропонувалась, питання щодо наявності у позивача переважного права залишення на роботі не розглядалось, Верховний Суд погодився із висновками судів попередніх інстанцій щодо звільнення позивача з роботи з порушенням вимог статей 40 та 49-2 КЗпП України, тому звільнення позивача з посади у зв`язку з реорганізацією та скороченням штатної чисельності є безпідставним та необґрунтованим.
Верховний Суд у постанові від 22 травня 2019 року у справі № 753/3889/17, провадження № 61-34640св18, скасовуючи рішення апеляційного суду та направляючи справу на новий розгляд до цього суду, дійшов висновку про те, що роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що існують на всьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював, за умови, що він враховуючи освіту та кваліфікацію може виконувати цю роботу, адже на момент звільнення позивача на підприємстві були вакансії інженера, слюсаря, начальника штабу цивільного захисту, провідного бухгалтера, комірника експед. складу, зав. канцелярією, секретаря-друкаря, наукового співробітника к.б.н., бібліотекаря, але суди не перевірили та не встановили, чи дійсно позивач не міг виконувати обов`язки за цими посадами, з урахуванням того, що відповідність посади обумовлена посадовими обов`язками, а не наявністю відповідної освіти та наукового ступеня.
У постанові Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 161/7196/19, провадження № 61-4375св20, встановлено, що в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Стоматологія» посаду касира-реєстратора займали два працівники: позивачка та ОСОБА_11 . Разом із тим, питання щодо переважного права на залишення на роботі відповідач взагалі не розглядав, що є порушенням статті 42 КЗпП України.
У постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 756/5243/17, провадження № 61-47646св18, зазначено, що підприємство вправі самостійно визначати свою організаційну структуру, встановлювати чисельність працівників і штатний розпис, висновок судів про те, що на підприємстві не відбулося скорочення чисельності штату працівників є передчасним. Суди фактично увійшли в обговорення питання доцільності скорочення чисельності або штату працівників, що є поза межами компетенції суду. Також є передчасними висновки судів про те, що посада, яку займав позивач (провідний технолог цеху приймання виноматеріалів та ферментації) є тотожною за своїми посадовими завданнями та обов`язками посаді «провідний інженер-технолог», а тому ОСОБА_1 має переважне право на залишення на роботі в порівнянні з ОСОБА_7, з огляду на таке. Згідно з частиною першою статті 42 КЗпП України  при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається вказаним у переліку (частина друга статті 42 КЗпП України). Тобто, застосування статті 42 КЗпП України можливе серед працівників обіймають ідентичні (тотожні, однакові) посади. Тому, враховуючи, що посада провідного інженер-технолога цеху приймання  виноматеріалів та ферментації була єдиною на підприємстві, застосування у такому випадку статті 42 КЗпП України є помилковим.
У справі, що переглядається, встановлено, що роботодавець тричі пропонував відповідачу вакантні посади, від яких позивач відмовився, а застосування статті 42 КЗпП України є можливим, коли виникає питання щодо залишення працівника на цій же посаді, обираючи його  серед інших працівників. Посада менеджер з постачання (закупівля) (група 1) управління закупівлі послуг адміністрації з постачання в кількості одна штатна одиниця була виключена повністю, що свідчить про неможливість здійснити порівняння працівників, які її займають з метою визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі. Трудові відносини між позивачем і відповідачем тривали протягом року до 10 серпня 2018 року включно, а отже, твердження позивача, що попередження про звільнення відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України мало відбутися 27 березня 2018 року або 18 квітня 2018 року, або в будь-яку іншу дату до дати фактичного вручення попередження  від 03 травня 2018 року № 1, є безпідставним та спростовується матеріалами справи. 
Крім того, в касаційній скарзі позивач вдається до порівняння себе з іншими працівниками за критерієм тривалого безперервним стажу роботи на  підприємстві, в установі, організації на керівній посаді, однак вказані працівники, займали інші посади, які не підпадали під скорочення, а тому відсутні підстави для порівняння їх кваліфікації та продуктивності праці та врахування інших критеріїв, передбачених статтею 42 КЗпП України, для визначення працівників, що мають переважне право на залишення на роботі.
У справі, яка переглядається, установлено інші обставини, отже, у постановах Верховного Суду, на які посилається заявник, висновки, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з судовими рішеннями, необхідністю переоцінки доказів у справі, проте встановлення обставин справи і перевірка їх доказами не належить до компетенції суду касаційної інстанції.
Висновки за результатами розгляду касаційних скарг
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень без змін.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу   ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           А. С. Олійник
                                                                                                                      Г. І. Усик
В. В. Яремко