Справа № 462/849/19                                Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н.М. 
Провадження № 22-ц/811/4349/21                 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я. 
Категорія: 71

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

09 травня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Мельничук О.Я., 
суддів Ванівського О.М., Крайник Н.П.
при секретарі Ждан К.О.
без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 02 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Залізничний районний у місті Львові відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), третя особа: Комісія з питань захисту прав дитини при Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради про визнання батьківства, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати його батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язати Залізничний районний у місті Львові відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області внести відповідні зміни до актового запису про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначивши батьком дитини ОСОБА_3 , 1990 року народження. Свої позовні вимоги мотиву тим, що з 2015 по 2016 рік він та відповідачка мали постійні особисті та інтимні відносини. В листопаді 2015 року, зі слів ОСОБА_1 , йому стало відомо про її вагітність від позивача. В період вагітності вони тривалий час проживали разом однією сім`єю. При цьому рішення про реєстрацію шлюбу не приймали. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька ОСОБА_4 . Протягом часу вагітності позивач надавав матеріальну підтримку та допомогу відповідачці, також допомагав їй знайти лікарню та акушера, допомагав матеріально, оплачував всі необхідні витрати та був присутній на пологах, про що в позивача збереглись фотографії дитини в день її народження. ОСОБА_1 зареєструвала дитину в Залізничному районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану та повідомила позивачу, що вписала його батьком, однак свідоцтва про народження дитини не показувала. Підстав не вірити їй у позивача на той час не було. Після пологів позивач з відповідачкою проживали окремо, однак ОСОБА_3 постійно відвідував дитину, часто залишався ночувати, допомагав у догляді за дитиною, купував продукти, дитячі речі, надавав кошти, а коли дитина вже не потребувала постійної присутності матері, неодноразово забирав її до себе на вихідні. З 2018 року відповідачка перестала давати позивачу бачитись з дитиною, при цьому продовжувала приймати матеріальну допомогу. На будь-які спроби дійти згоди про порядок побачень з дитиною та участь батька у вихованні дитини ОСОБА_1 відповідала небажанням дійти згоди та уникала спілкування. З відповіді на адвокатський запит від 12.11.2018 р. щодо надання завіреної копії свідоцтва про народження ОСОБА_4 або витягу (копії) актового запису про народження дитини позивачу стало відомо, що відповідно до відомостей актового запису про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - державна реєстрація проведена відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері). Таким чином, ОСОБА_1 свідомо ввела в оману позивача про те, що вона внесла відомості про нього як про батька дитини, хоча насправді зареєструвала дитину як таку, що не має батька. Звертає увагу суду, що дитина зареєстрована «по-батькові» позивача, як « ОСОБА_5 », що додатково підтверджує факт наявності кровної спорідненості. Позивач готовий добровільно надати в передбаченому законом порядку біологічний матеріал для можливого проведення генетичної експертизи. Позивач розуміє та усвідомлює важливість рішення щодо визнання його батьком дитини та готовий приймати участь у вихованні і догляді за дитиною, сплачувати аліменти у добровільному порядку, або у розмірі визначеному законом, або, якщо таке рішення в подальшому буде винесене судом, сплачувати аліменти у відповідності до такого рішення суду. На даний час ОСОБА_1 вже більше шести місяців перешкоджає позивачу у побаченнях з дитиною, не визнає його батьківських прав та порушує права дитини на батьківську опіку, що є головною причиною подачі даного позову. Просить позов задоволити.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 02 листопада 2021 року позов задоволено.
Визнано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю якої є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Зобов`язано Залізничний районний у місті Львові відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) внести відповідні зміни до актового запису №379 від 06.09.2016 про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складений Залізничним районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, вказавши в графі батько « ОСОБА_3 , громадянин України».
Рішення суду в апеляційному порядку 06 грудня 2021 року оскаржили ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 .
Вважають рішення суду незаконним та необгрунтованим. Зазначають, що відповідачка ОСОБА_1 під час надання своїх пояснень пояснила, що вона не впевнена хто саме батько її малолітньої дитини ОСОБА_6 , так як на той час підтримувала відносини із позивачем та своїм попереднім чоловіком. Окрім цього стверджує, що 18 березня 2021 року судова генетична експертиза була не проведена не з вини відповідачки ОСОБА_1 та наголошує, що бажає пройти дану судову генетичну експертизу для правильного вирішення даного спору. Вважає, що судом не взято до уваги, що відповідачка бажала пройти судову генетичну експертизу з метою встановлення біологічного батька її малолітньої дитини ОСОБА_6 , однак з поважних причин, про що повідомляла суд завчасно вона не змогла з`явитись в експертну установу для проведення такої експертизи, докази неприбуття відповідачкою було надано суду. Також звертає увагу, що під час розгляду справи не було допитано свідка ОСОБА_7 , клопотання про допит якої було задоволено судом.
Просить рішення Залізничного районного суду м. Львова від 02 листопада 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином.

19 квітня 2022 року від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з введенням воєнного стану на території України та перебуванням представника позивача за межами Львова. Колегія суддів враховуючи ту обставину, що позивач мав можливість скористалася своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу з можливістю зазначення усіх доводів та недоведеності з сторони позивача та його представника неможливості прибути до суду для участі в судовому засіданні, вважає за можливе здійснити розгляд справи без участі сторін.

Представник Залізничного районного у місті Львові відділу державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак 08 квітня 2022 року подала до суду заяву, у якій просить судовий розгляд проводити за відсутності представника за наявними в матеріалах справи доказів.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судовезасідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 21 квітня 2022 року, є дата складення повного судового рішення - 09 травня 2022 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга  ОСОБА_1 та її представника  ОСОБА_2 не підлягає до задоволенню із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд виходив з тих обставин, що обставини, на які посилався позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та враховуючи, що відповідачка тричі ухилялася від здачі біологічних матеріалів для проведення експертизи, суд вважав за можливе визнати батьківство позивача без відповідного висновку експертизи, а тому позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону.
З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.
Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Відповідно до ст. 125 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду.
За змістом ч.1 ст.135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
Відповідно до ч.1 ст.126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.
Згідно зі ст.128 СК України визнання батьківства за рішенням суду за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.
Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до вимог закону.
Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.
Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 вказує на те, що він є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак, реєстрація народження дитини була проведена із зазначенням відомостей про батька за вказівкою матері дитини.
Судом встановлено, що відповідно до відомостей актового запису про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - державна реєстрація проведена відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері), тобто дані про батька зазначені зі слів матері.
В судовому засіданні позивач та його представник заявили клопотання про призначення по справі судової генетичної експертизи для з`ясування питання щодо встановлення батьківства позивача.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 05.08.2019 року по даній справі призначено судову генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України.
Як вбачається з висновку експерта Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №10/661 від 30.09.2019 року 30.09.2019 року до Львівського НДЕКЦ МВС прибув ОСОБА_3 . ОСОБА_1 разом з дитиною ОСОБА_4 у вказаний час не з`явилася, що унеможливило відібрання зразків букального епітелію для проведення молекулярно-генетичної експертизи.
В подальшому, за повторним клопотанням позивача та його представника, ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 21.02.2020 року по даній справі вдруге призначено судову генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України.
З повідомлення Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України про неможливість проведення експертизи від 18.03.2021 року вбачається, що 18.03.2021 року до Львівського НДЕКЦ МВС прибув ОСОБА_3 . ОСОБА_1 разом з дитиною ОСОБА_4 у вказаний час не з`явилася, що унеможливило відібрання зразків букального епітелію для проведення молекулярно-генетичної експертизи.
Також з повідомлення Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України про неможливість проведення експертизи від 11.10.2021 року вбачається, що 06.10.2021 року до Львівського НДЕКЦ МВС прибув ОСОБА_3 . ОСОБА_1 разом з дитиною ОСОБА_4 у вказаний час не з`явилася, що унеможливило відібрання зразків букального епітелію для проведення молекулярно-генетичної експертизи.
Таким чином, відповідачка тричі не з`являлась до Львівського НДЕКЦ МВС України, що унеможливило проведення експертизи.
Згідно із положенням ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до положень ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
Апеляційний суд враховуючи вище вказані обставини приходить до висновку, що систематичне та неодноразове ухилення відповідачки від проведення судово-медичної генетичної експертизи шляхом не з`явлення її разом з дитиною до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів свідчить про її небажання отримати висновки щодо походження дитини та, відповідно, і спростувати доводи позивача про його батьківство щодо дитини та дає суду можливість визнати факт, який відповідачкою заперечується, та підстави встановити походження дитини від позивача, виходячи з інтересів дитини.
Аналогічних висновків прийшов Верховний Суд при розгляді справ № 2/711/355/15 від 05 вересня 2018 року, № 750/8489/15-ц від 12 грудня 2018 року, №751/5788/16-ц від 30 травня 2018 року.
Згідно із роз`ясненнями Верховного Суду України, викладених у п.9 постанови Пленуму № 3  від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді  справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до статей 213, 215 ЦПК рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують   або   спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні   для   реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. У рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив, зокрема, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти lcnaHM» («Alimentaria Sanders S.A. v. Spain») від 07.07.1989).
З матеріалів справи вбачається, що справа перебуває у провадженні суду з березня 2019 року. Після призначення по справі 05 серпня 2019 року судової генетичної експертизи та до ухвалення оскаржуваного рішення 02 листопада 2021 року ОСОБА_1 жодного разу не з`явилася в експертну установу для відбору зразків епітелію для проведення експеризи. 
Представник відповідачки ОСОБА_8 , яка представляла інтереси відповідачки в суді першої інстанції, знала про наявність ухвали від 05 серпня 2019 року про призначення у справі експертизи, поскільки подавала заперечення проти призначення експертизи ( т. 1 а.с. 161), 
Окрім цього, відповідачка та її представники ОСОБА_8 та ОСОБА_2 знали про наявність ухвали від 21 лютого 2020 року, так як були присутніми в судовому засіданні під час її проголошення.
Тобто, сторона відповідачки цікавилася розглядом даної справи та знала про наявність ухвал про призначення експертизи, а також про необхідність ОСОБА_1 разом з дитиною  з`явитися до експертної установи для відбору зразків крові. 
Отже, ухилення відповідачки від проведення судово-медичної генетичної експертизи дало суду можливість визнати факт, який відповідачкою заперечується, та підстави встановити походження дитини від позивача, виходячи з інтересів дитини.
Оскаржуючи рішення суду першої інстанції апелянти вказують на те, що експертиза була не проведена не з вини відповідачки ОСОБА_1 та наголошує, що бажає пройти дану судову генетичну експертизу для правильного вирішення даного спору. Вважає, що судом не взято до уваги, що відповідачка бажала пройти судову генетичну експертизу з метою встановлення біологічного батька її малолітньої дитини ОСОБА_6 , однак з поважних причин, про що повідомляла суд завчасно вона не змогла з`явитись в експертну установу для проведення такої експертизи, докази неприбуття відповідачкою було надано суду.
Такі доводи апеляційної скарги спростовуються запереченням представника відповідачки про призначення експертизи (т. 1 а.с. 161), відмовою адвоката Ситника С.О. представника відповідачки отримати лист-повідомлення про проведення судової молекулярно-генетичної експертизи та копію клопотання експерта, що підтверджується актом про відмову отримання документів (т. 2 а.с. 71), а також тим фактом, що відповідачка завчасно не повідомила суд про неможливість прибути до Львівського НДЕКЦ МВС у визначений експертом день, чим унеможливила визначити іншу дату проведення експертизи.
Отже, враховуючи те, що відповідачка будучи обізнаною про призначення по справі експертизи, при цьому будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце проведення відбору необхідних зразків, зважаючи на те, яке доказове значення має проведення  судової генетичної експертизи по даній справі, приймаючи до уваги, що іншим способом неможливо встановити біологічне походження дитини від батька, несприяла її проведенню, так як тричі не з`явилась у визначені експертом дати до експертної установи, крім того, оскаржуючи ухвалу про призначення судової генетичної експертизи не діяла в інтересах як найшвидшого розгляду справи та встановлення істини у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову про визнання батьківства.
Відповідачка в апеляційній скарзі також зазначає, що під час надання своїх пояснень в суді першої інстанції пояснила, що вона не впевнена хто саме батько її малолітньої дитини ОСОБА_6 , так як на той час підтримувала відносини із позивачем та своїм попереднім чоловіком, а судом не здобуто беззаперечних доказів того, що батьком дитини являється саме позивач ОСОБА_3 .
Однак, з матеріалів справи вбачається, що відповідачка своїми діями ухилялася від проведення експертизи, що свідчить про небажання отримати висновки щодо походження дитини та небажання спростувати доводи позивача про його батьківство, а тому суд застосував норму закону, яка дає можливість визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, тобто, факт батьківства ОСОБА_3 відносно дитини ОСОБА_4 .  
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до формальних міркувань та не впливають на встановлені обставини справи та юридичну кваліфікацію правовідносин, що виникли між сторонами. 
Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що оскаржуване рішення постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, в зв"язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а рішення Залізничного районного суду м. Львова від 02 листопада 2021 року - слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 - залишити без задоволення. 
Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 02 листопада 2021 року - залишити без змін. 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 09 травня 2022 року.

       Головуючий:                                                О.Я. Мельничук

               Судді:                                                        О.М. Ванівський

       Н.П. Крайник