П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/8024/21                                        Головуючий суддя 1-ої інстанції - Лавренчук О.В.   
Суддя-доповідач -  Полотнянко Ю.П.   
13 травня 2022 року                                                                                м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Полотнянка Ю.П. 
суддів:  Драчук Т. О.  Смілянця Е. С. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року у справі за адміністративним позовом Міністерства оборони України до ОСОБА_1 , третя особа - Житомирський військовий інститут імені С.П. Корольова про стягнення витрат, 
В С Т А Н О В И В :
в травні 2021 року Міністерство оборони України звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Житомирський військовий інститут імені С.П. Корольова про стягнення з ОСОБА_1 витрат, пов`язаних з його утриманням у  Житомирському військовому інституті імені С.П. Корольова у розмірі 96484,96 грн.
Рішенням Житомирського окружного адмністративного суду від 11.10.2021 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, Міністерство обоони України подало апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.
Згідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Як встановлено судом першої інстанції, між позивачем в особі начальника Житомирського військового інституту імені С.П. Корольова та ОСОБА_1 , курсантом Житомирського військового інституту імені С.П. Корольова було укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України на посадах офіцерського складу. Контракт укладено на 5 (п`ять років). Контракт набрав чинності 30.03.2019.
Наказом командувача військово - морських сил ЗСУ від 29.12.2020 №346, старшого лейтенанта ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас у за підпунктом "ж" п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у зв`язку з систематичним невиконанням контракту військовослужбовцем.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 31.12.2020 №266 відповідача із 31.12.2020 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
У витягу з наказу начальника Житомирського військового інституту імені С.П. Корольова від 27.03.2019 №240 міститься розрахунок витрат, пов`язаних з утриманням курсантів 5-х курсів у якому зазначено:
ОСОБА_1 : грошове забезпечення - 16349,43 грн; продовольче забезпечення - 41340,31 грн; речове забезпечення - 11261,90 грн; медичне забезпечення - 450,00 грн; витрати на перевезення - 617,21 грн; комунальних та споживчих енергоносіїв - 26466,11 грн; загальна сума - 96484,96 грн.
Звертаючись до суду з позовною заявою, позивач вважає, що відповідач повинен відшкодувати втрати, пов`язані з його навчанням у ВНЗ, оскільки його звільнено з військової служби протягом п`яти років після закінчення ВНЗ.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що передумовою для звернення до суду з позовною вимогою про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням відповідача у закладі вищої освіти є його відмова добровільно відшкодувати такі витрати.
Разом з тим, в матеріалах адміністративної справи відсутні докази ознайомлення відповідача з сумою витрат, повідомлення його про необхідність сплати коштів у розмірі 96484,96 грн та не надано належних доказів, які б свідчили про відмову.
Враховуючи вимоги пункту 10 статті 25 Закону № 2232-XII та пунктом 7 Порядку №964, у позивача відсутні законні підстави для звернення з позовною заявою про стягнення таких витрат, а тому є передчасним звернення позивачів до суду з цим адміністративним позовом.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду прешої інстанції та враховує наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно із частиною десятою статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» Курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів "д", "е", "є", "з", "и" пункту 1 та підпунктів "д", "е", "є", "ж", "з" пункту 2 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі вищої освіти, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.
Механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу визначено Порядком відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №964 від 12 липня 2006 року (далі - «Порядком №964»).
Відповідно до пункту 2 Порядку №964 витрати відшкодовуються Міноборони, МВС, Адміністрації Держприкордонслужби, Управлінню державної охорони, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбі.
Згідно з пунктом 3 Порядку №964 відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.
Порядок розрахунку витрат установлюється Міноборони разом з Мінфіном, МВС, Адміністрацією Держприкордонслужби, Управлінням державної охорони, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбою.
На виконання пункту 3 Порядку №964 видано наказ Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16 липня 2007 року №419/831/240/605/537/219/534, яким затверджено Порядок розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах (далі - «Наказ №419/831/240/605/537/219/534»).
За приписами пункту 4 Порядку №964 розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів.
Відповідно до пункту 7 Порядку №964 у разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати, стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.
Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, передумовою для звернення до суду з позовною вимогою про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням відповідача у закладі вищої освіти є його відмова добровільно відшкодувати такі витрати.
Верховний Суд у постанові від 28.05.2021 по справі №320/7233/19 дійшов висновку, що правильне вирішення спору у справах з подібними правовідносинами залежить від того, чи було курсанта ознайомлено із розрахунком витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі, здійсненим відповідно до Порядку №964 та Порядку №419/831/240/605/537/219/534, та запропоновано йому добровільно відшкодувати такі витрати.
Саме із відмовою курсанта добровільно вішкодувати витрати на його утримання у вищому навчальному закладі, законодавцем пов`язано можливість звернення МВС України та інших центральних органів виконавчої влади, яким підпорядковані відповідні навчальні закладі, із позовом про стягнення такого відшкодування у судовому порядку. 
Разом з тим, в матеріалах даної адміністративної справи відсутні докази ознайомлення відповідача з сумою витрат, повідомлення його про необхідність сплати коштів у розмірі 96484,96 грн. та не надано належних доказів, які б свідчили про відмову.
Враховуючи вимоги пункту 10 статті 25 Закону № 2232-XII та пунктом 7 Порядку №964, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що у позивача відсутні законні підстави для звернення з позовною заявою про стягнення таких витрат, а тому є передчасним звернення позивачів до суду з цим адміністративним позовом.
Враховуючи встановлені обставини справи та зумовлені ними нормативно-правове обґрунтування спірних правовідносин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог позивача.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
          
Головуючий	 	 	Полотнянко Ю.П.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Драчук Т. О.    Смілянець Е. С.