УХВАЛА

04 травня 2022 року 
Київ
справа №916/3445/19
адміністративне провадження №К/9901/27498/21
Верховний Суд у складі колегії Касаційного адміністративного суду судді-доповідача: Берназюка Я.О., судді Коваленко Н.В., судді Чиркіна С.М., розглянувши клопотання виконавчого комітету Одеської міської ради про передачу адміністративної справи № 916/3445/19 за позовом комунальної установи «Одесреклама» Одеської міської ради до обслуговуючого кооперативу «Жемчужина Итальянского Бульвара», третя особа - Головне управління Держпродспоживслужби в Одеській області, про зобов`язання вчинити дії на розгляд Великої Палати Верховного Суду,
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2021 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оскільки чинним на час виникнення спірних правовідносин законодавством визначено уповноважені органи на здійснення заходів державного контролю (нагляду) і позивач до таких не віднесений, а тому за такого правового регулювання останній не мав повноважень вживати заходи державного контролю, передбачені Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».
Виконком Одеської МР, не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду, у якій просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2021 року, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Від виконавчого комітету Одеської міської ради надійшло клопотання про передачу адміністративної справи № 916/3445/19 на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
В обґрунтування вказаного клопотання скаржник зазначає, що у цій справі існує виключна правова проблема, яка має значення для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики, оскільки суди неоднаково застосовують норми Закону України «Про рекламу», Типових правил розміщення зовнішньої реклами, Правил розміщення зовнішньої реклами в місті Одесі, затверджених рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 22 квітня 2008 року № 434, в частині компетенції органів місцевого самоврядування щодо контролю за дотриманням законодавства України про розміщення зовнішньої реклами.
Тож виключна правова проблема, на думку заявника, полягає в тому, що висновки, зроблені судами в оскаржуваних судових рішеннях, не відповідають положенням Європейської хартії місцевого самоврядування та національного законодавства України в частині визначених повноважень органів місцевого самоврядування, унеможливлюють ефективний контроль за незаконним розміщенням реклами в населених пунктах України, у тому числі за об`єктами реклами, які перебувають в аварійному стані та становлять небезпеку для громадян, майна тощо.
Проаналізувавши доводи заявника, наведені у зазначеному клопотанні, Верховний Суд доходить висновку, що воно не підлягає задоволенню з таких мотивів.
Згідно з частиною 1 статті 347 КАС України, питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.
Частиною 3 цієї статті передбачено, що питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати може бути вирішене до прийняття постанови судом касаційної інстанції.
Тому, колегія суддів Верховного Суду вважає за необхідне, до вирішення даної справи у касаційному порядку, вирішити клопотання скаржника про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Частиною п`ятою статті 346 КАС України визначено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
За змістом наведеної норми права, для передачі справи на розгляд до Великої Палати Верховного Суду необхідна наявність виключної правової проблеми з врахуванням кількісного та якісного показників.
Тобто, по-перше, правова проблема має існувати не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості справ, які або вже існують, або можуть виникнути з врахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності; мають існувати обставини, з яких вбачається, що відсутня стала судова практика у відповідних питаннях, поставлені правові питання не визначені на нормативному рівні, відсутні процесуальні механізми вирішення такого питання тощо; по-друге, вирішення виключної правової проблеми вплине на забезпечення сталого розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики.
З точки зору якісного критерію про виключність правової проблеми можуть свідчити наступні обставини: з касаційної скарги вбачається, що судами була допущена явна й груба помилка у застосуванні норм процесуального права, в тому числі свавільне розпорядження повноваженнями, й перегляд справи Великою Палатою Верховного Суду потрібен з метою унеможливлення її повторення у подальшій судовій діяльності; норми матеріального чи процесуального права були застосовані судами першої чи апеляційної інстанцій таким чином, що постає питання щодо дотримання принципу пропорційності, тобто забезпечення належного балансу між приватними та публічними інтересами; наявні колізії в нормах матеріального права, що викликає необхідність у застосуванні аналогії закону чи права, або постає питання щодо дотримання принципу верховенства права.
Отже, питання, порушене виконавчим комітетом Одеської МР, відповідає ознакам виключної правової проблеми. 
Водночас, Велика Палата Верховного Суду вже вирішувала зазначене питання під час розгляду справи № 916/214/20 та у постанові від 2 листопада 2021 року погодилася з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2013 року у справі № 21-18а13, за якими Управління реклами Одеської міської ради у правовідносинах з контролю за розміщенням зовнішньої реклами наділене повноваженнями щодо складання приписів та демонтажу рекламних конструкцій, вивісок, а також із висновками, викладеними в постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2015 року у справі № 2-а-6892/11, прийнятими за результатом розгляду справи щодо неоднакового застосування касаційним судом статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», частини першої статті 16 Закону України «Про рекламу».
З огляду на вищенаведене, у задоволенні клопотання скаржника про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду слід відмовити.
Керуючись статтями 248, 346, 347, 255, 359 КАС України, 
УХВАЛИВ:
1. Відмовити у задоволенні клопотання виконавчого комітету Одеської міської ради про передачу адміністративної справи № 916/3445/19 на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
2. Копію цієї ухвали направити учасникам справи.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                               Я.О. Берназюк
Судді:                                                                                                         Н.В. Коваленко
                                                                                                      С.М. Чиркін