Справа № 442/2982/18                                Головуючий у 1 інстанції: Павлів З.С. 
Провадження № 22-ц/811/2283/21                 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М. 
Категорія: 64

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

               21 червня 2022 року                                                  м.Львів
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого – судді Бойко С.М.,
суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., 
секретаря – Матяш С.І.,
з участю: представника позивача – ОСОБА_1 ,
представників ОСОБА_2 – ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , подану в інтересах малолітнього ОСОБА_6 , на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 жовтня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», перейменованого на акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», в особі філії – Львівського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк», до ОСОБА_6 , в інтересах якого діють законні представники ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , треті особи: відділ – служба у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, виконавчий комітет Дрогобицької міської ради, в особі Центру надання адміністративних послуг, про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення, зняття з реєстраційного обліку,

                        в с т а н о в и в:
У травні 2018 року позивач – публічне акціонерне товариство (далі – ПАТ) «Державний ощадний банк України», яке з 18.07.2019 року перейменоване на акціонерне товариство (далі – АТ) «Державний ощадний банк України» (а.с.97-99 т.2), звернувся до суду з позовом, в якому просив усунути перешкоди у користуванні належною банку на праві власності квартирою АДРЕСА_1 , шляхом виселення малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з цієї квартири.
В обгрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 18 листопада 2015 року ПАТ «Державний ощадний банк України» набув право власності на вказану квартиру, шляхом видачі банку свідоцтва про право власності на нерухоме майно приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Легедою М.М., зареєстрованого в реєстрі за №840.
20 липня 2017 року в процесі примусового виконання рішення Апеляційного суду Львівської області від 25 вересня 2014 року Дрогобицьким міськрайонним відділом ДВС ГТУЮ у Львівській області проведено фактичне виселення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_2 , який є батьком малолітнього ОСОБА_6 , з квартири АДРЕСА_1 .
Під час проведення примусового виселення встановлено, що у період, коли квартира вже перебувала у власності ПАТ «Державний ощадний банк України», у ній зареєструвалися ОСОБА_5  та її малолітній син  ОСОБА_6  без дозволу та згоди банку, як власника спірної квартири.
25 липня 2017 року Центром надання адміністративних послуг виконавчого комітету Дрогобицької міської ради повідомлено, що на підставі заяви банку 20 липня 2017 року скасовано реєстрацію місця проживання ОСОБА_5 у зв`язку з поданням нею недостовірних документів щодо права власності на житло, в якому здійснювалася реєстрація місця проживання.
31 липня 2017 року на виконання рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 листопада 2013 року Центром надання адміністративних послуг виконавчого комітету Дрогобицької міської ради знято з реєстраційного обліку ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , при цьому, відмовлено у знятті з реєстраційного обліку ОСОБА_2 та його малолітнього сина ОСОБА_6 .
Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01 лютого 2018 року визнано протиправними дії Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Дрогобицької міської ради щодо не зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , відтак, після зняття з реєстраційного обліку усіх вищезазначених осіб, у спірний квартирі залишився бути зареєстрованим лише малолітній ОСОБА_6 . 
Позивач вважає, що у зв`язку з припиненням 18 листопада 2015 року у попередніх власників ( ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 та ОСОБА_7 ) права власності на спірну квартиру та їх виселення з квартири і, відповідно, набуттям ПАТ «Державний ощадний банк України» права власності на квартиру в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки, у малолітнього ОСОБА_6 , як члена сім`ї попередніх власників, припинилося право на користування цим житлом, до того ж, згідно з положеннями статті 29 ЦК України, місцем проживання дитини, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків, або одного з них, з ким вона проживає. 
Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 жовтня 2018 року позов ПАТ «Державний ощадний банк України» задоволено. 
Усунуто перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зі зняттям з реєстраційного обліку.
Рішення суду оскаржили ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , подавши апеляційну скаргу в інтересах малолітнього ОСОБА_6 , як його законні представники, просили рішення суду скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Свої доводи апелянти обґрунтовували тим, що вони з малолітнім сином постійно проживають у спірній квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , яка є їхнім єдиним житлом, що підтверджується також довідкою комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне об`єднання» Дрогобицької міської ради від 01.11.2018 року №1566.
Посилаючись на акт державного виконавця від 20.07.2017 року, апелянти зазначають, що, власне, з дозволу позивача користуються спірною квартирою для проживання.
Вважають вимогу позивача про усунення перешкод в користуванні квартирою, шляхом виселення малолітнього ОСОБА_6 , незаконною, оскільки така суперечить інтересам малолітньої дитини. 
Постановою Львівського апеляційного суду від 12 квітня 2019 року рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 жовтня 2018 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Державний ощадний банк України» відмовлено. Стягнуто з ПАТ «Державний ощадний банк України на користь ОСОБА_10 1857 грн. судових витрат.
Постановою Верховного  Суду від  02  червня 2021 року постанову Львівського апеляційного  суду від  12  квітня 2019  року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
В судове засідання апеляційного суду інші учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи всі були повідомлені у встановленому процесуальним законом порядку, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, а тому відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України розгляд справи проведено у їхній відсутності. 
Заслухавши пояснення сторони відповідача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони позивача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що 19 березня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_7 укладено договір відновлювальної кредитної лінії №2203-6763 на суму 279000 грн., під 17,5%, на споживчі цілі, з остаточним терміном повернення – не пізніше 18 березня 2018 року.
Виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором було забезпечено іпотекою нерухомого майна на підставі договору іпотеки, укладеного 19 березня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_2 , згідно з яким, в іпотеку банку передано квартиру АДРЕСА_1 , яка належала на праві власності ОСОБА_9 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 31.01.2006 року комісією з питань приватизації житла при виконавчому комітеті Дрогобицької міської ради, згідно з розпорядженням від 31.01.2006 року №2/13 (а.с.86-87 т.1).
Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 листопада 2013 року в справі №442/3918/13-ц (а.с.12, 102-104 т.1) звернуто стягнення за договором іпотеки від 19 березня 2008 року, укладеним між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_2 , посвідченим приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Спариняк Л.В., зареєстрованим у реєстрі за №916, на іпотечне майно – двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 19 березня 2008 року №2203-6763 в розмірі 222418 грн., шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», за початковою ціною 283279 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 25 вересня 2014 року (а.с.15-18, 105-106 т.1) апеляційну скаргу АТ «Ощадбанк» задоволено, рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 листопада 2013 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про виселення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення цієї позовної вимоги.
Виселено ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 .
У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. 
Рішення суду набрало законної сили.
18 листопада 2015 року приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Легедою М.М., на підставі акта про реалізацію предмета іпотеки шляхом заліку забезпечених вимог іпотекодержателя в рахунок ціни майна, затвердженим виконуючим обов`язки начальника відділу ДВС Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області 05.11.2015 року, позивачу ПАТ «Державний ощадний банк» видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстроване в реєстрі за №840 (а.с.19 т.1). 
На підставі цього свідоцтва, 18 листопада 2015 року проведено державну реєстрацію права власності ПАТ «Державний ощадний банк» на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.20 т.1).
Отже, на момент набуття ПАТ «Державний ощадний банк України» права власності на спірну квартиру та виселення у судовому порядку попередніх власників з квартири, серед яких був батько малолітнього ОСОБА_6 – ОСОБА_2 , інших осіб у квартирі зареєстровано не було.
ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 (152 т.1) і з 16.06.2017 року його зареєстровано у спірній квартирі (153 т.1).
На момент народження ОСОБА_6 , в спірній квартирі з 26.10.2016 року вже була зареєстрована його мати – ОСОБА_5 (а.с.85 т.1) і лише 20 липня 2017 року Центром надання адміністративних послуг виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, на підставі заяви банку, скасовано реєстрацію місця проживання ОСОБА_5 , у зв`язку з поданням нею недостовірних документів щодо права власності на житло, в якому здійснювалася реєстрація місця проживання (а.с.22 т.1, а.с.108, 139 т.2).
31 липня 2017 року, на виконання рішення Апеляційного суду Львівської області від 25 вересня 2014 року, Центром надання адміністративних послуг виконавчого комітету Дрогобицької міської ради знято з реєстраційного обліку ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , при цьому, відмовлено у знятті з реєстраційного обліку ОСОБА_2 та його малолітнього сина ОСОБА_6 , допоки не буде вирішено реєстрацію дитини за іншою адресою (а.с.23 т.1).
Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01 лютого 2018 року визнано протиправними дії Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Дрогобицької міської ради щодо не зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.24 т.1).
На виконання рішення суду, ОСОБА_2 був знятий з реєстрації у спірній квартирі 14.03.2018 року (а.с.132, 139 т.2).
Відтак, після зняття з реєстраційного обліку усіх вищезазначених осіб, у спірний квартирі залишився бути зареєстрованим лише малолітній ОСОБА_6 . 
Отже, відповідно до вимог частини четвертої статті 29 ЦК України, якою передбачено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, малолітній ОСОБА_6 був зареєстрований за місцем реєстрації своїх батьків, оскільки рішення про зняття їх з реєстрації у спірній квартирі на виконання вказаних вище судових рішень, які набрали законної сили, було прийнято вже після народження дитини.
Доводи апелянтів про те, що дитина зареєстрована в квартирі і проживає у ній з дозволу позивача, як власника квартири, є безпідставними, оскільки відповідно до положень статей 156, 161 ЖК України, на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно, а, враховуючи те, що на момент народження малолітнього ОСОБА_6 його батьки ще залишались бути зареєстрованими у спірній квартирі, зокрема:  ОСОБА_2 – у зв`язку з невиконанням рішення суду про його виселення, яке було ухвалено та набрало законної сили до народження дитини, а ОСОБА_5 – у зв`язку з незаконною реєстрацією місця проживання в спірній квартирі, що було встановлено рішенням суду вже після народження дитини, малолітній ОСОБА_6 був зареєстрований у спірній квартирі і після виконання судових рішень відносно його батьків, власне, лише він залишився й надалі бути зареєстрованим в цій квартирі, оскільки рішення про визнання його таким, що втратив право на користування жилим приміщенням спірної квартири, та/або про його виселення з квартири не було. 
У зв`язку з цим, безпідставними є посилання апелянтів на акт державного виконавця від 20 липня 2017 року (а.с.33 т.1), згідно з яким один примірник ключів від цієї квартири було передано ОСОБА_5 , оскільки у квартирі залишався бути зареєстрованим малолітній ОСОБА_6 , допоки питання щодо правомірності його проживання в квартирі не буде вирішено в судовому порядку.
З урахуванням обставин, наведених вище, за яких відбулась реєстрація місця проживання малолітнього ОСОБА_6 у спірній квартирі, а також тієї обставини, що спірна квартира не є вже місцем постійного проживання батьків малолітнього, згідно з рішеннями судів, які набрали законної сили, та відповідно до наведеної вище норми частини четвертої статті 29 ЦК України, яка містить імперативну норму про те, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за місцем проживання її батьків, або ж одного із них, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про втрату малолітнім ОСОБА_6 права на користування спірною квартирою та, відповідно, його виселення із спірної квартири, оскільки визначених законом підстав для проживання малолітнього у спірній квартирі, власником якої є позивач, немає.
На виконання вказівок суду касаційної інстанції, які є обов`язковими для суду апеляційної інстанції на новому розгляді справи, було встановлено, що після зняття батьків малолітнього ОСОБА_6 з реєстрації у спірній квартирі, вони не мають іншого зареєстрованого місця проживання (а.с.139 т.2) та не мають у власності іншого житла.
Разом з тим, необхідно зазначити, що ця обставина не може бути підставою для висновку про порушення позивачем прав малолітнього ОСОБА_6 , а, власне, є підтвердженням невиконання батьками свого обов`язку щодо забезпечення дитини жилим приміщенням для постійного проживання, оскільки вони у судовому порядку позбавлені права на користування жилим приміщенням спірної квартири, тому повинні були докладати зусиль для забезпечення своєї дитини іншим житлом.
Підтвердженням наявності можливості у матері малолітнього забезпечити своєму синові право на користування жилим приміщенням для проживання є та обставина, що до незаконної реєстрації у спірній квартирі, вона ( ОСОБА_5 ) була зареєстрована по АДРЕСА_4 . 
Таким чином, у колегії суддів немає правових підстав для інших висновків по суті вирішення спору, ніж тих, яких дійшов суд першої інстанції, задовольняючи вимоги позивача, та немає підстав для висновку про допущення судом першої інстанції порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – залишити без змін. 
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
апеляційну скаргу  ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , подану в інтересах малолітнього ОСОБА_6 , залишити без задоволення. 
Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 жовтня 2018 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 01 липня 2022 року.

Головуючий                                          С.М. Бойко 

Судді:                                                  С.М. Копняк 

                                                А.В. Ніткевич