ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1211/22 Справа № 191/1555/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Гречко Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2022 року                        Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі: 
головуючого         -        Лаченкової О.В.
суддів          -        Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.
розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи 
апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна"
на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2021 року 
по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна", Приватного підприємства "Росинка" про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИЛА:
       В травні 2020 року до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна", Приватного підприємства "Росинка" про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач ОСОБА_1 зазначає, що 12 лютого 2020 року о 18-46 годин водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «FORD TRANZIT» реєстраційний номер: НОМЕР_1 , рухаючись по другорядній дорозі вул.Центральній у м.Синельникове Дніпропетровської області при виїзді перехрестя з вул.Каштанова, не надав переваги в русі автомобілю «CHERY TYGGO» реєстраційний номер: НОМЕР_2 , під керуванням позивача ОСОБА_1 , який рухався по головній дорозі, та здійснив з ним зіткнення, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2020 року водія ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди належному позивачу автомобілю були завдані механічні пошкодження і згідно висновку №7345 експертного дослідження авто товарознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ від 04 березня 2020 року вартість завданого позивачу матеріального збитку становить 129630,96 грн. Автомобіль «FORD TRANZIT», яким керував ОСОБА_2 , належить Приватному підприємству «Росинка». Також вказаний транспортний засіб був застрахований у ПрАТ СК «ПЗУ Україна» згідно поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР.191160427 від 25 вересня 2019 року. Обов`язок страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну становить 130000,00 грн., франшиза складає 2600,00 грн. Отже, розмір спричиненої позивачеві шкоди покривається лімітом страхового відшкодування, у зв`язку з чим відшкодування такої шкоди необхідно покласти на страхову компанію, а франшизу в розмірі 2600,00 грн. - на ПП «Росинка». 10 березня 2020 року позивач звернулася до страхової компанії з заявою про виплату їй грошових коштів у розмірі завданої матеріальної шкоди, але 11 березня 2020 року від ПрАТ СК «ПЗУ Україна» було отримано листа про виплату страхового відшкодування в розмірі 54292,01 грн. без зазначення причин. Отже, оскільки страхова виплата була здійснена не в повному розмірі, позивач просить суд стягнути з ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на її користь шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 72738,95 грн., а з ПП «Росинка» стягнути франшизу в розмірі 2600,00 грн. Крім того, позивач просить стягнути з ПП «Росинка» понесені нею витрати на оплату експертного дослідження в розмірі 4000,00 грн., а судові витрати по справі покласти на відповідачів в солідарному розмірі.
Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2021 року позовні вимоги  ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», Приватного підприємства «Росинка» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задоволено у повному обсязі.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 72 738,95 грн.
Стягнуто з Приватного підприємства «Росинка» на користь ОСОБА_1 шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 2600,0 грн.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Росинка» про стягнення судових витрат, пов`язаних із залученням експерта задоволено частково.
Стягнуто з Приватного підприємства «Росинка» на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі в розмірі 173,72 грн.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі в розмірі 4687,08 грн.
В апеляційній скарзі ПрАТ СК "ПЗУ Україна" на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2021 року просить рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2021 року по справі №191/1555/20 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
У відзиві ОСОБА_1 на апеляційну скаргу ПрАТ СК "ПЗУ Україна" на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2021 року просить рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2021 року у справі № 191/1555/20 залишити без змін, а апеляційну скаргу ПрАТ СК "ПЗУ Україна" на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2021 року у справі № 191/1555/20 без задоволення.
Відзиви на апеляційну скаргу ПрАТ СК "ПЗУ Україна" на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2021 року від інших учасників справи до суду не надходили.
Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 12 лютого 2020 року о 18-46 годин водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «FORD TRANZIT» реєстраційний номер: НОМЕР_1 , рухаючись по другорядній дорозі вул.Центральній у м.Синельникове Дніпропетровської області при виїзді перехрестя з вул.Каштанова, не надав переваги в русі автомобілю «CHERY TYGGO» реєстраційний номер: НОМЕР_2 , під керуванням позивача ОСОБА_1 , який рухався по головній дорозі, та здійснив з ним зіткнення, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Постановою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2020 року водія ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, що підтверджується копією постанови.
Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Отже, постановою судді у справі про адміністративне правопорушення вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, встановлена, постанова набрала законної сили і не оскаржувалася відповідачем, тому ця постанова є обов`язковою для суду при вирішенні даної цивільної справи і факт вчинення дорожньо-транспортної пригоди саме з вини відповідача ОСОБА_2 доведений.
Автомобіль «FORD TRANZIT», яким керував ОСОБА_2 , належить Приватному підприємству «Росинка» і вказаний транспортний засіб був застрахований у ПрАТ СК «ПЗУ Україна» згідно поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР.191160427 від 25 вересня 2019 року, що доводиться копією поліса №ЕР.191160427 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Обов`язок страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну становить 130000,00 грн., франшиза складає 2600,00 грн.
Як було встановлено у судовому засіданні суду першої інстанції і не заперечувалося сторонами позивач отримала від ПрАТ СК «ПЗУ Україна» страхове відшкодування в розмірі 54292,01 грн.
Згідно висновку №7345 експертного дослідження авто товарознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ від 04 березня 2020 року вартість завданого позивачу матеріального збитку становить 129630,96 грн.
Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
У п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України зазначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фіктичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
У п.30.1 ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до п.30.2 ст.30 Закону якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
За змістом зазначених норм закону обов`язок відшкодування шкоди у особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, виникає у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди.
Ліміт відповідальності страховика визначається умовами договору страхування цивільно-правової відповідальності укладеного з власником (володільцем) транспортного засобу.
Відшкодування шкоди, заподіяної власником (володільцем) транспортного засобу, цивільно-правова відповідальність якого застрахована урегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У разі коли пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлений або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.
Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 цього Закону, відповідно до якої транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необгрунтованим. Ремонт вважається економічно необгрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП.
У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди здійснюється у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи моторне транспортне страхове бюро.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимоги про стягнення з ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 72738,95 грн., підлягають задоволенню, оскільки страхова виплата була здійснена не в повному розмірі.

Також підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з ПП «Росинка» на користь позивача франшизи в розмірі 2600,00 грн., оскільки відповідно до п.36.6 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.
Відповідно до п.2 ч.2 ст.133 ЦПК України витрати, пов`язані із залученням експертів та проведення експертизи, відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно ч.6 ст.139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з ПП «Росинка» витрат, понесених на оплату вартості експертного дослідження підлягають частковому задоволенню, оскільки зазначені витрати на підготовку експертного висновку відносяться до судових витрат, які відповідно до вимог ст.141 ЦПК України покладаються на відповідачів пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідачем ПрАТ СК «ПЗУ Україна» в якості доказу наданий висновок експертного авто товарознавчого дослідження від 26 травня 2020 року.
Виплата позивачу страхового відшкодування в розмірі 54292,01 грн. відбулася 12 березня 2020 року.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказаний висновок не є належним і допустимим доказом, оскільки був виготовлений вже після сплати страхового відшкодування, що викликає сумніви стосовно достовірності викладених у висновку обставин і розміру спричиненої шкоди.
Крім того, згідно картки атестованого судового експерта експерт Яремчук В.В., який виготовив вищезазначений висновок, був неодноразово притягнутий до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання своїх службових обов`язків і 03 липня 2020 року дія його свідоцтва була призупинена, що також викликає сумніви стосовно достовірності складеного ним висновку у вказаній справі.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що посилання відповідача на невідповідність наданого позивачем висновку експертного дослідження автотоварознавця від 04 березня 2020 року вимогам п.32 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» є необґрунтованими, оскільки вказаний висновок містить дані щодо вартості транспортного засобу до пошкодження, який дорівнює розміру понесеного матеріального збитку - 129630,96 грн.
Доводи апеляційної скарги, що судом застосовано редакцію Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", яка не підлягала застосуванню, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не відповідають дійсності, оскільки Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено не тільки порядок відшкодування шкоди у розумінні пункту 30, а й порядок згідно пункту 29, де зазначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. 
Апелянт наполягає на тому, що транспортний засіб є фактично знищеним, але відповідно до пункту 30 вказаного ним Закону транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. А ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.
Позивач звернувся до суду з вимогою про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП і при обставинах досліджених у суді обґрунтованим є стягнення саме завданої матеріальної шкоди в межах страхової суми.

Доводи апеляційної скарги ПрАТ "СК "ПЗУ Україна", що при ухваленні рішення суд прийняв до уваги висновок наданий позивачем, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд першої інстанції дослідив всі надані суду докази та пояснення, які були заявлені в ході судового розгляду, а відповідач не заявляв клопотання про витребування доказів або проведення будь-яких експертиз. Оскільки заперечення відповідача щодо необхідності взяти до уваги саме його доводи застосування пункту 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не знайшли свого достатнього обгрунтування, тому не взяті до уваги, так як відповідач не надав суду належних доказів. Наданий ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" висновок експертного автотоварознавчого дослідження "09-D/70/7 від 26.05.2020року, зроблений експертом Яремчуком В.В. судом правильно визначено як неналежний та недопустимий доказ, оскільки він складений з порушенням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (затвердженою Наказом №142/5/2092 від 24.11.2003року). Крім того, вказаний висновок виготовлений вже після сплати страхового відшкодування, що викликає сумніви стосовно достовірності викладених у висновку обставин і розміру спричиненої шкоди.
Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. 
А інших доказів відповідачем не надано.
Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення. 
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.
       Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
       Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. 
       Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
       Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
       Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.
       Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" - залишити без задоволення.
Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2021 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України. 

       Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича 

М.Ю.Петешенкова