СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2022 року                       м. Харків                        Справа № 905/2007/21  
          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Слободін М.М., суддя Россолов В.В. , суддя  Гребенюк Н.В.
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи  апеляційну скаргу АТ «Українська залізниця», м. Київ, в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» (вх. № 248Д/1) на рішення господарського суду Донецької області від 24.12.2021 у справі № 905/2007/21, повний текст якого складено та підписано 24.12.2021 суддею Кротіновою О.В. в приміщенні господарського суду Донецької області
за позовом АТ «Українська залізниця», м. Київ, код ЄДРПОУ 40075815, в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця», м. Дніпро, код ЄДРПОУ 40081237,
до  ТОВ «Збагачувальна фабрика «Свято-Варваринська», с. Сергіївка Покровського району Донецької області, код ЄДРПОУ 36975983
про стягнення 28 145,00 грн.,

ВСТАНОВИЛА:
АТ «Українська залізниця», м. Київ, в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця», м. Дніпро, звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою б/н від 19.10.2021 до відповідача, ТОВ «Збагачувальна фабрика Свято-Варваринська», с. Сергіївка Покровського району Донецької область, про стягнення штрафу за невірно зазначену в залізничній накладній масу вантажу у сумі 28 145,00 грн. на підставі ст.ст.118, 122 Статуту залізниць України.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що відповідно до комерційного акту №454201/54 від 23.05.2021 в ході контрольної перевірки маси вантажу на попутній станції Чаплине Придніпровської залізниці у вагоні №61299723 виявлена різниця у дійсній вазі та зазначеній відповідачем у залізничній накладній №48593271, а отже неправильно вказано останнім масу вантажу, внаслідок чого виникли підстави для нарахування штрафу.
На підтвердження викладених обставин позивач надав оригінал комерційного акту №454201/54 від 23.05.2021 та у копіях: 2 примірники залізничної накладної №48593271, комерційний акт №454201/54/377 від 23.05.2021, 2 примірники залізничної накладної №45160959, акт загальної форми №112 від 23.05.2021, акт загальної форми №7673 від 22.05.2021, виписку з книги обліку контрольних зважувань та перевірки кількості вантажу у вагонах по станції Чаплине Придніпровської залізниці, витяг з технічного паспорту засобу ваговимірювальної техніки (ЗВВТ) №1 станції Чаплине Придніпровської залізниці від 17.02.2020, наказ залізниці №77 від 29.12.2020 «Про призначення відповідальних осіб, які мають право підписувати комерційні акти , робочу інструкцію б/н від 13.11.2020 приймальника поїздів станції Чаплине (1 класу) Ніколаєнко І.В., робочу інструкцію б/н від 23.12.2019 приймальника поїздів станції Чаплине (1 класу) Павленко С.С., посадову інструкцію б/н від 10.07.2018 начальника станції Чаплине (1 класу) Дрозд Г.В., наказ структурного підрозділу Станція Маріуполь-Порт структурного підрозділу Станція Маріуполь-Порт регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» №87/ДС від 07.02.2020 Про призначення відповідальних осіб за складання, правильністю оформлення та підписання комерційних актів у структурному підрозділі Станція Маріуполь-Порт , посадова інструкція №7 від 05.08.2020 агента комерційного змінного станції Сартана структурний підрозділ Станція Маріуполь-Порт, посадова інструкція №6 від 10.04.2019 агента комерційного з розшуку вантажу станції Сартана структурний підрозділ Станція Маріуполь-Порт, посадова інструкція б/н від 15.12.2017 заступника начальника станції Сартана структурний підрозділ «Станція Маріуполь-Порт», статут АТ «Українська залізниця», документи у підтвердження повноважень представників позивача.
Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує посиланням на ст.3, ст.10 Закону України «Про залізничний транспорт», ч.5 ст.307 Господарського кодексу України, ст.ст.2, 5, 6, 23, 24, 37, 118, 122, 129 Статуту залізниць України, п.2.1, 2.2, 2.3 розділу 2 Правил оформлення перевізних документів, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України за №863/5084 від 24.11.2000, п.5, п.28 Правил приймання вантажів до перевезення, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України за №861/5082 від 24.11.2000, п.4, п.12 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002, п.62 Інструкції з ведення станційної комерційної звітності, затвердженої наказом Укрзалізниці №147-Ц від 04.06.2003.
15.11.2021 від представника відповідача, адвоката Малиновського Д.В., надійшов відзив б/н від 15.11.2021, за змістом якого проти позовних вимог заперечує, вважає відсутніми порушення відповідачем чинного законодавства; не доведеним факт наявності недостачі; стверджує про правильне вказання усіх даних маси у залізничній накладній №48593271; звертає увагу, що не зазначено у який спосіб здійснювалось зважування на ст. Чаплине Придніпровської залізниці, що має значення у спірному випадку; стверджує, що штраф є занадто великим, враховуючи, що мало місце недовантаження, таке порушення не призвело до зношення рухомого складу або можливої руйнації чи пошкодження вагону та те, що відповідач сплатив більший розмір провізної плати, ніж розмір, на який би міг розраховувати позивач, за умови відсутності порушення з боку відповідача; за таких обставин просив відмовити повністю у задоволенні позовних вимог, а у разі, якщо суд дійде до висновку про законність штрафних санкцій, зменшити розмір штрафу.
До відзиву додано заяву б/н від 15.11.2021 про зменшення розміру штрафних санкцій, у якій просив з посиланням на ст.233 Господарського кодексу України, ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України зменшити розмір штрафу до однократного розміру плати за перевезення за всю відстань перевезення.
Рішенням господарського суду Донецької області від 24.12.2021 у справі № 905/2007/21 позовні вимоги акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ, в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Дніпро, до відповідача, товариства з обмеженою відповідальністю «Збагачувальна фабрика «Свято-Варваринська», с. Сергіївка Покровського району Донецької області, про стягнення 28 145,00 грн., задоволено частково.
Зменшено розмір стягуваної суми штрафу до 5 629,00 грн.
Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Збагачувальна фабрика «Свято-Варваринська» (85333, Донецька обл., Покровський р-н, с. Сергіївка (Сергіївська с/р), провулок Верхній, буд.44, код ЄДРПОУ 36975983, банківські реквізити не зазначено) на користь акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680 м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, 5; код ЄДРПОУ 40075815, банківські реквізити не зазначено) в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» (49602, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, буд.108, код ЄДРПОУ 40081237, банківські реквізити: р/р № НОМЕР_1 в філії Дніпропетровське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», МФО 305482) штраф у розмірі 5 629,00 грн., а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 2 270,00грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
АТ «Українська залізниця», м. Київ, в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» із зазначеним рішенням не погодилось та звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Донецької області від 24.12.2021 в частині відмови у задоволенні позову у сумі 5629,00 грн. скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог повністю. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не враховано під час постановлення оскаржуваного рішення, що в даному випадку штрафна санкція не є договірною, а випливає з положень ч. 1, 2 ст. 24, ст. 37, ч. 1 ст. 129, ст. 122 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, яким чітко визначено розмір штрафу. З урахуванням наведеного, на думку апелянта, суд першої інстанції помилково дійшов висновку щодо можливості застосування ст. 233 ГПК України та ч. 1 ст. 551 ЦК України в спірних правовідносинах з посиланням на правовий висновок, викладений в постанові ВС від 06.09.2019 у справі № 910/16925/18.  
Одночасно апелянт звернувся із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що зазначений строк було пропущено через несвоєчасне одержання представником апелянта копії оскаржуваного рішення.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 31.01.2022, апеляційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця»  на рішення господарського суду Донецької області від 24.12.2021 у справі № 905/2007/21 залишено без руху у зв`язку з відсутністю доказів сплати судового збору у встановленому Законом України “Про судовий збір” порядку та розмірі.
14.02.2022 на виконання вимог ухвали від 31.01.2022 на адресу Східного апеляційного господарського суду  від представника акціонерного товариства «Українська залізниця» надійшла заява (вх.1837) про усунення недоліків апеляційної скарги, додатком до якої є платіжне доручення №4436527 від 14.01.2022 із зазначенням суми сплати судового збору за звернення із апеляційною скаргою у розмірі 3405,00 грн.
Колегією суддів встановлено, що апелянтом усунено недоліки, встановлені ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 31.01.2022.
Що стосується заявленого апелянтом клопотання про поновлення пропущеного строку на подання апеляційної скарги, то з метою дотримання прав особи на доступ до правосуддя, визначених статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтею 129 Конституції України, статтею 256 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку, що строк пропущено з поважних причин, у зв`язку з чим він підлягає поновленню.
Перевіркою матеріалів скарги також встановлено, що заявником дотримано вимог ст. 258 ГПК України у чинній редакції. Підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження або повернення апеляційної скарги судом не встановлено.
Заперечень проти відкриття апеляційного провадження на час постановлення ухвали від учасників судового процесу не надійшло.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.02.2022 поновлено АТ «Українська залізниця» строк на апеляційне оскарження. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення господарського суду Донецької області від 24.12.2021 у справі № 905/2007/21.Ухвалено розглядати справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Відповідачу  встановлено строк до  22.03.2022 протягом якого він має право подати відзив на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам ч.2 ст.263 Господарського процесуального кодексу України, а також докази надсилання (надання) копії відзиву та доданих до нього документів апелянту. Повідомлено учасників справи про можливість подати документи у справі на електронну адресу суду через особистий кабінет в системі “Електронний суд” поштою, факсом або іншими дистанційними засобами зв`язку, вчинити інші процесуальні дії в електронній формі з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису з урахуванням вимог Закону України “Про електронний цифровий підпис” та Закону України “Про електронні довірчі послуги”. Витребувано у господарського суду Донецької області матеріали справи № 905/2007/21.  
Відповідачем у встановлений судом процесуальний строк не було подано відзиву на апеляційну скаргу.
Відповідно до ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Стаття 270 ГПК України встановлює, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі доводи сторони, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, в травні 2021 року на адресу одержувача, ПрАТ «Металургійний комбінат Азовсталь», м. Маріуполь Донецької області, зі станції Удачна Донецької залізниці на станцію призначення Сартана Донецької області відбулось відправлення ТОВ «Збагачувальна фабрика Свято-Варваринська» за залізничною накладною №48593271, зокрема, у вагоні №61299723, вантажу: концентрат вугілля кам`яного для коксування, марка К-100 у вологому стані. Вантаж маркований катком-ущільнювачем та поперечними смугами 1,5-2 м.
При оформленні зазначеної залізничної накладної №48593271 22.05.2021 у вагоні №61299723 відповідачем вказано масу вантажу нетто 69900 кг.
Як свідчить розділ 26 та 28 вищевказаної накладної, маса вантажу визначена вантажовідправником на вагонних вагах (150т), заводський №ВВЕТ-150№071201300 ВВЕТ-150№088.
22.05.2021 на транзитній станції Чаплине Придніпровської залізниці складено акт загальної форми №7673 про те, що виявлено комерційну несправність (код 9180000), підозра недостачі вантажу - невідповідність маси вантажу, вказаної в перевізних документах; при прийомі поїзда формування станції 4819-015 4848 за показаннями динамічних тензометричних ваг у вагоні виявлено підозру на завантаження понад 4% порівняно з вагою в перевізному документі (недостача) -2100 кг, навантаження у вагоні на рівні бортів, є скоси до бортів та дверей вагону, марковано поперечними борознами, люка зачинені, течі вантажу немає. Повідомлено поліцію Прохоренко Вохр Дубина. Комерційну несправність виявлено 22.05.2021, не усунуто - вагон слідує з порушенням без виправлення.
У книзі контрольних зважувань та перевірки кількості вантажу у вагонах по ст. Чаплине Придніпровської залізниці 22.05.2021 містяться дані щодо вагона №61299723: тара - 22000, нетто по докум. - 69000, нетто фактич. - 67800, різниця складає -2100, вантажопідйомність - 69900, вантаж вугілля.
За змістом технічного паспорту засобу вимірювальної техніки №1 від 17.02.2020 станції Чаплине Придніпровської залізниці механічні ваги, модифікація РС-150Ц13В, виробник Завод випробувальних машин, м. Армавір, заводський №1465, дата прийняття в експлуатацію 1978 рік, строк експлуатації, встановлений виробником 12 років, особливі відмітки: похибка 7,5-25т= ±50 кг; 25-100т= ±100 кг; 100-150т= ±150 кг; зважування всіх видів вантажів; висновками діагностичного обстеження ваг від 02.12.2019 №046.02/ВВ-2019 затвердженого 03.12.2019 вагам подовжено термін експлуатації до 02.12.2020; зважування небезпечних вантажів усіх класів, висновок обстеження №039.03/ВВ-2020 затвердженого 08.12.2020 подовжено термін до 02.12.2021 ОНВР-1. 12.03.2021 держповірником ваги допущено до подальшої експлуатації, похибка ваг складає: при завантаженості, зокрема, 60000 кг; ВПВ на вагах 121300+50 кг, дозволяється зваження вантажів, наступний плановий термін технічного обслуговування ваг не пізніше 12.06.2021.
За даними акта загальної форми №112 від 23.05.2021 комісією у складі ДС - Дрозд Г.М., пр. пв -Павленко С.С., пр. пв - Ніколаєнко І.В. проведено перевірку маси вантажу у вагоні, фактична маса брутто вагона склала 90000 кг, тара вагона за проїзним документом 22200 кг, маса вантажу нетто за проїзним документом 69900кг, фактична маса вантажу нетто 67800 кг, що менше документа на 2100 кг.
За змістом комерційного акту №454201/54 від 23.05.2021 на станції «Чаплине» Придніпровської залізниці на підставі акта загальної форми станції «Чаплине» №7673 від 22.05.2021 вагон №61299723 подано на контрольне зважування. При зважуванні на справних 150-ти тонних вагонних вагах станції Чаплине зав.№1465 (держ повірка 13.03.2021) виявлено: брутто 90000 кг, тара з документа 22200 кг, нетто 67800 кг, що менше документа на 2100 кг. Згідно документа значиться концентрат вугільний марки К у вологому стані вантаж марковано катком ущільнювачем та поперечними смугами 1,5-2 м. Вага визначена відправником на вагонних вагах (150т) заводський номер 088 ВВЕТ-150, брутто не вказано, тара 22200 кг, нетто 69900 кг, фактично виявлено: навантаження у вагоні на рівні бортів, є скоси до бортів та дверей вагона, марковано поперечними борознами, люка зачинені, течі вантажу немає, при повторному зважуванні вага вагону підтвердилась.
У розділі Д комерційного акту також відображено, що контрольне зважування вагона здійснювала приймальник поїздів ОСОБА_1 в присутності начальника станції Дрозд Г.М. та приймальника поїздів ОСОБА_2 . Завідуючий вантажним двором за штатним розкладом відсутній. 
Акт підписано начальником станції Дрозд Г.М., приймальником поїздів ОСОБА_1 та приймальником поїздів ОСОБА_2        23.05.2021 вагон №61299723 направлено зі станції Чаплине Придніпровської залізниці на станцію призначення Сартана Донецької залізниці за досилочною накладною №45160959 без виправлення, з позначкою Вагон видав відповідно до комерційного акта №454201/54/377 станції Чаплине Придніпровської залізниці, менше документа 2100 кг, відповідно до ППГ р.8 п.27 .
У розділі Є комерційного акту №454201/54/377 від 23.05.2021, що є другим примірником акта №454201/54 від 23.05.2021 міститься відмітка станції призначення Сартана Донецької залізниці наступного змісту: Під час перевірки вантажу різниці проти цього акту не виявлено .
Дані відомості засвідчено підписами заступника начальника станції ОСОБА_3 , агента комерційного «змінного» Смолієнко Ю.В., агента комерційного «з розшуку вантажу» Нестеренко І.М. 
Неправильне зазначення у накладній маси вантажу стало підставою для нарахування штрафу та звернення позивача до суду з позовом про його стягнення з відповідача.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно із ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.
За змістом ст.13 Господарського процесуального кодексу України встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.
За приписом ст.76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.
Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.
Відповідно до ч.1 ст.909 Цивільного Кодексу України за договором перевезення перевізник зобов`язаний доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Укладення договору перевезення вантажу, відповідно до ч.3 ст.909 Цивільного кодексу України та ч.2 ст.307 Господарського кодексу України, підтверджується складанням транспортної накладної.
Відповідно до ст.6 Статуту залізниць України накладна це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до Статуту та правил і наданий залізниці разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажів, яка укладається між відправником і залізницею. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезень до станції призначення.
Факт укладання договору перевезення вантажу між позивачем та відповідачем у вагоні №61299723 підтверджено залізничною накладною №48593271.
Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (ст.2 Статуту).
На підставі Статуту затверджені Міністерством транспорту Правила перевезень вантажів, які є обов`язковими для всіх юридичних осіб (ст.5 Статуту).
Статтею 37 Статуту встановлено, що під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса. Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.
Правилами перевезень вантажів, а саме п.1.1. розділу 4 Правил оформлення перевізних документів, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України за №863/5084 від 24.11.2000, а також ст.23 Статуту передбачено, що відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). У відповідності до цих Правил, а саме п.2.1. та п.2.2., графи «Маса вантажу, визначена відправником, кг» та «Спосіб визначення маси» заповнюються вантажовідправником. Маса вантажу згідно ст.37 Статуту та п.5. Правил приймання вантажів до перевезення, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №861/5082, визначається відправником.
Правильність внесених у накладну відомостей, як це передбачено п.2.3 Правил оформлення перевізних документів, своїм підписом підтверджує представник відправника.
Правильність внесених відомостей до вищевказаної накладної підтверджено підписом представника відправника, про що відображено у графі 55 накладної.
Доказів, що спростовують дане ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції не представлено.
Згідно з п.28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000, вантажі, завантажені відправниками у вагони закритого типу (криті, ізотермічні, хопери, цистерни тощо) та контейнери, приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду кузова (котла) вагона (контейнера), пломб (ЗПП), без перевірки вантажу. Вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.24 Статуту вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.
Згідно ч.1 ст.129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.
Комерційні акти складаються зокрема, для засвідчення обставин невідповідності маси вантажу із даними зазначеними у перевізних документах.
Отже, для засвідчення обставини невідповідності маси вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах законодавцем у ст.129 Статуту визначено складання комерційного акту.
Таким чином, підставою для матеріальної відповідальності вантажовідправника є обставини, викладені у комерційному акті.
Так, невідповідність фактичної маси вантажу у вагоні №61299723 з масою вантажу, яка зазначена відправником (відповідачем) у накладній №48593271, засвідчено комерційним актом №454201/54.
Пунктом 10 Правил складання актів, які затверджені наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002, передбачено, що комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.
Комерційний акт №454201/54 від 23.05.2021 підписано: начальником станції Чаплине Донецької області - Дрозд Г.В., приймальником поїздів Павленко С.С., приймальником поїздів Ніколаєнко І.В.
На підтвердження повноважень вищезгаданих осіб на підписання комерційного акту надано наказ №77 від 29.12.2020 «Про призначення відповідальних осіб, які мають право підписувати комерційні акти», робочу інструкцію б/н від 15.11.2020 приймальника поїздів станції Чаплине (I класу) Ніколаєнко І.В., робочу інструкцію б/н від 23.12.2019 приймальника поїздів станції Чаплине (I класу) Павленко С.С., посадову інструкцію б/н від 10.07.2018 начальника станції Чаплине (I класу) Дрозд Г.М.
Відповідно до п.12 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002, якщо при перевірці вантажу, який прибув з актом попутної станції, під час перевірки на станції призначення не буде виявлено різниці між даними акта, складеного на попутній станції, і фактичною наявністю та станом вантажу, багажу або вантажобагажу, то станція в розділі Є комерційного акта попутної станції вносить відмітку такого змісту: Під час перевірки вантажу (багажу, вантажобагажу) різниці проти цього акта не виявлено. Така відмітка засвідчується штемпелем станції і підписами осіб, указаних у п.10 цих Правил. Цей акт видається одержувачу на його вимогу, а копія його залишається на станції. Новий акт у цьому разі не складається.
При невідповідності відомостей, вказаних в акті попутної станції, фактичним даним, що виявились під час перевірки вантажу, багажу або вантажобагажу, складається новий комерційний акт.
Відомості розділу Є за підписом заступника начальника станції Шелехова А.Ю, агента комерційного змінного Смолієнко Ю.В., агента комерційного з розшуку вантажу Нестеренко І.М., у підтвердження повноважень яких надано наказ структурного підрозділу Станція Маріуполь-Порт структурного підрозділу Станція Маріуполь-Порт регіональної філії Донецька залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця №87/ДС від 07.02.2020 Про призначення відповідальних осіб за складання, правильністю оформлення та підписання комерційних актів у структурному підрозділі Станція Маріуполь-Порт , посадова інструкція №7 від 05.08.2020 агента комерційного змінного станції Сартана структурний підрозділ Станція Маріуполь-Порт , посадова інструкція №6 від 10.04.2019 агента комерційного з розшуку вантажу станції Сартана структурний підрозділ Станція Маріуполь-Порт , посадова інструкція б/н від 15.12.2017 заступника начальника станції Сартана структурний підрозділ Станція Маріуполь-Порт .
Повноваження осіб та порядок складання комерційного акта №454201/54 від 23.05.2021 відповідач не заперечує.
Комерційний акт №454201/54 від 23.05.2021 підписано належними особами та відмітка про відсутність різниці між даними акта, складеного на попутній станції, і фактичною наявністю та станом вантажу, засвідчена штемпелем станції призначення і підписами осіб, у відповідності до п.10 Правил складання актів.
Вказаний комерційний акт за своєю формою та змістом відповідає вимогам Статуту залізниць України та Правил складання актів, а тому визнається є належним доказом на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеної у накладній, та фактичної маси вантажу.
В матеріалах справи відсутні та сторонами не надані жодні докази, які б свідчили про намагання оскаржити відомості викладені у комерційному акті, або що спростовують викладені обставини.
Згідно з п.5.5 розділу 5 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України за №644 від 21.11.2000 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 24.11.2000 за №863/5084, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порту стягується штраф у розмірі згідно зі ст.118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.
Згідно із ст.122 Статуту залізниць України за неправильно зазначену у накладній масу вантажу з відправника стягується штраф у розмірі згідно із ст.118 цього Статуту.
Тобто, чинне законодавство України пов`язує застосування до вантажовідправника наслідків встановлених ст.118 Статуту залізниць України із фактом неправильного зазначення певних відомостей у накладній, зокрема, маси вантажу.
Враховуючи дане, предметом дослідження в даному випадку є встановлення такого порушення.
Доказів на підтвердження відсутності вини вантажовідправника у невідповідності відомостей у перевізному документі фактичній масі вантажу у спірному вагоні, до матеріалів справи не надано.

Окрім того, при застосуванні ст.ст.118, 122 Статуту слід враховувати, що штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником зазначених порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв`язку з цим збитки.
Відповідно до ст.118 Статуту залізниць України штраф підлягає стягненню у п`ятикратному розмірі провізної плати.
З огляду на таке, колегія суддів дійшла висновку про відхилення тверджень відповідача про відсутність порушення та підстав застосування означеного штрафу.
Твердження відповідача з приводу того, що оскільки від одержувача не надходило звернень з приводу недостачі, маса вантажу ним зазначена правильно, не впливають на оцінку обставин та встановлені порушення відсутніми, адже не підтверджують та не спростовують дійсність ваги саме у вагоні №61299723, а тому до уваги як судом першої інстанції так і судом апеляційної інстанції не прийнято.
Інші заперечення відповідача не спростовують викладених висновків, а відтак відхиляються колегією суддів.
Так, колегією суддів встановлено наявність підстав для застосування відповідальності, передбаченої вищеозначеним нормативним актом.
Виходячи з того, що провізна плата за перевезення вантажу у спірному вагоні складає 5629,00 грн., позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення з відповідача штраф в сумі 28 145,00 грн.
Колегією суддів встановлено, що розрахунок суми штрафу є арифметично вірним, та відповідає ст.ст.118, 122 Статут залізниць України.
Відповідно до приписів ч.1 ст.233 ГК України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Згідно з ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.09.2019 у справі №910/16925/18.
У вирішенні питання щодо можливості застосування ст.233 ГК України та ч.3 ст.551 ЦК України в спірних правовідносинах колегія суддів як і суд першої інстанції не приймає правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/2339/17, від 12.02.2018 у справі №906/434/17, на які посилався позивач у відповіді на відзив, оскільки релевантними є правові висновки викладені Верховним Судом в постанові від 06.09.2019 у справі №910/16925/18.
Приймаючи до уваги вищенаведені обставини, з огляду на те, що допущене відповідачем порушення не спричинило збитків для залізниці та іншим учасникам господарських відносин та не могло створювати небезпеку на залізничному транспорті, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу до 1 провізної плати.
Такий розмір штрафу, на думку колегії суддів, є справедливим та співмірним вчиненому порушенню відповідачем, оскільки становить 100% від суми нарахованої позивачем за перевезення залізницею вантажу.

Приймаючи до уваги викладені вище обставини, відсутність доказів негативних наслідків від неправильного зазначення ваги вантажу у перевізних документах, колегія суддів вважає за можливе, зменшити розмір штрафу, при цьому виходячи з базового розміру визначення штрафної санкції за приписами ст.118 Статуту залізниць як провізна плата, до 5629,00 грн., внаслідок чого позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
З огляду на таке, клопотання відповідача про зменшення нарахованого позивачем штрафу підлягає задоволенню.
Щодо тверджень, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів зазначає, що Статутом залізниць України не передбачено заборони щодо зменшення розміру штрафу за зазначене порушення; встановлення розміру штрафу за невірно зазначену масу вантажу Статутом залізниць України, а не договором, не позбавляє суд права зменшити розмір нарахованого штрафу, з метою забезпечення дотримання принципів господарського судочинства, зокрема, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
При цьому, Статутом залізниць України, на відміну від Цивільного та Господарського кодексів, які мають вищу юридичну силу, взагалі не врегульовані питання зменшення розміру штрафів.
Разом з цим, правовідносини між сторонами з перевезення вантажів ґрунтуються на договорі перевезення, правове регулювання відносин за яким здійснюється положеннями Цивільного та Господарського кодексів України, яким суду надано право зменшення розміру штрафу.
Матеріали справи свідчать, що позивачем не надано до суду доказів настання або можливості настання негативних наслідків, спричинених невірним зазначенням відповідачем у перевізному документі (накладній) маси нетто, яка фактично становила менше від вказаної, доказів створення цим небезпеки на залізничному транспорті, спричинення збитків залізниці чи іншим учасникам господарських відносин.
Отже, правомірним є висновок суду першої інстанції про часткове задоволення вимог позивача.
З огляду на наведене, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що доводи заявника, викладені в апеляційній скарзі не обґрунтовані, не доведені належними та допустимими доказами.
Твердження заявника апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування рішення господарського суду Донецької області від 24.12.2021 у справі № 905/2007/21.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд рішення господарського суду Донецької області від 24.12.2021 у справі № 905/2007/21 покладаються на заявника.
Керуючись ст. ст. 129, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу АТ «Українська залізниця», м. Київ, в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» на рішення господарського суду Донецької області від 24.12.2021 у справі № 905/2007/21 залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Донецької області від 24.12.2021 у справі № 905/2007/21  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Порядок і строки її оскарження визначені у статтях 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                                    М.М. Слободін

Суддя                                                                                           В.В. Россолов  

Суддя                                                                                           Н.В. Гребенюк