ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2022 року 
м. Київ
справа № 826/11091/13-а
адміністративне провадження № К/9901/30039/19 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Юрченко В.П.,
суддів: Дашутіна І.В.,  Васильєвої І.А., 
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 липня 2019 року (суддя Маруліна Л.О.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2019 року (головуючий суддя Беспалов О.О., судді: Ключкович В.Ю., Парінов А.Б.) у справі   №826/11091/13-а за позовом Приватного акціонерного товариства «Індустріальні та дистрибуційні системи» до Офісу великих платників податків ДПС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, 
ВСТАНОВИВ:
Приватне акціонерне товариство «Індустріальні та дистрибуційні системи» (надалі - позивач, товариство, підприємство, платник податків) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до Офісу великих платників податків ДПС (надалі відповідач, податковий орган, контролюючий орган), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 22 квітня 2013 року №0000394020 та рішення від 1 липня 2013 року № 5872/6/99-99-10-05-15 про результати розгляду повторної скарги.
Позовні вимоги обґрунтовані безпідставністю висновків акту перевірки, на підставі якого прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення. Вважає, що підприємством правомірно подані до податкового органу уточнення до податкової декларації з податку на прибуток за півріччя 2012 року, якими позивач зменшив свої податкові зобов`язання у зв`язку із виплатою дивідендів акціонерам.
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 жовтня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 1 липня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено повністю.
За наслідками касаційного перегляду судових рішень першої та апеляційної інстанцій, постановою Верховного Суду від 8 лютого 2019 року касаційну скаргу позивача задоволено частково. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 жовтня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 1 липня 2015 року у справі  № 826/11091/13-а в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про скасування податкового повідомлення-рішення від 22 квітня 2013 року №0000394020 скасовано. Справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду міста  Києва від 10 жовтня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 1 липня 2015 року у справі  № 826/11091/13-а залишено без змін.
Направляючи справу на новий розгляд, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що судові інстанції в порушення процесуальних вимог подану позивачем 17 серпня 2012 року уточнюючу податкову декларацію не дослідили, не з`ясували, чи визнана вона органом доходів і зборів податковою звітністю, а також, чи вплинули уточнені підприємством в цій звітності показники на його дійсний податковий обов`язок у межах спірних правовідносин.
За результатами нового розгляду справи рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 липня 2019 року залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2019 року адміністративний позов задоволено. Скасовано податкове повідомлення-рішення від 22 квітня 2013 року №0000394020.
Задовольняючи позовні вимоги, суди дійшли висновку, що обов`язок зі сплати позивачем нарахованого штрафу є похідним від обов`язку сплати узгодженого зобов`язання, що самостійно було визначено платником податку в уточнюючій декларації, датованій 17 серпня 2012 року, яку прийнято відповідачем та подано платником податку до настання граничного терміну сплати узгодженого податкового зобов`язання. 
Не погодившись із рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач звернувся з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 липня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2019 року та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог касаційної скарги відповідач посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права. Вказує на неврахування судами, що уточнюючою декларацією платник податків не зменшив податкове зобов`язання, а фактично продублював те ж саме податкове зобов`язання, задеклароване у податкові декларації з податку на прибуток за півріччя 2012 року, яку подано 30 липня 2012 року в загальному розмірі 25  984  842 грн, внаслідок чого станом на 19 серпня 2012 року виник податковий борг, який був погашений.
Верховний Суд, переглянувши рішення попередніх інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з таких підстав.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що підприємством подано до контролюючого органу податкову декларацію з податку на прибуток за півріччя 2012 року від 26 липня 2012 року (далі - декларація), у рядку 16 якої «податок на прибуток, нарахований за результатами останнього календарного кварталу (звітного) податкового періоду (рядок 14 - рядок 15) (+,-)» задекларовано податок у розмірі 20860995 грн.
У зв`язку із самостійним виявленням помилки у поданій декларації, позивачем подано відповідачу уточнюючу податкову декларацію з податку на прибуток за півріччя 2012 року від 17 серпня 2012 року (далі - уточнююча декларація), у рядку 13 «зменшення нарахованої суми податку» якої задекларовано зменшення нарахованої суми податку на суму у розмірі 6711054 грн, а у рядку 16 «податок на прибуток, нарахований за результатами останнього календарного кварталу (звітного) податкового періоду (рядок 14 - рядок 15) (+,-)» якої задекларовано податок на прибуток у розмірі 14149941 грн. Уточнюючу декларацію прийнято податковим органом. 
У подальшому, позивачем повторно подано відповідачу уточнюючу податкову декларацію з податку на прибуток за півріччя 2012 року від 17 серпня 2012 року (далі - повторна уточнююча декларація), у рядку 13 якої «зменшення нарахованої суми податку» задекларовано зменшення нарахованої суми податку у розмірі 6 711  054 грн, а у рядку16 «податок на прибуток, нарахований за результатами останнього календарного кварталу (звітного) податкового періоду (рядок 14 - рядок 15) (+,-)» - зменшено податок на прибуток у розмірі 14149 941 грн. Повторну уточнюючу декларацію також прийнято податковим органом.
Листом відповідача від 22 серпня 2012 року №7369/10/40-250 підприємство повідомлено про те, що подана 20 серпня 2012 року засобами електронного зв`язку повторна уточнююча декларація не містить обов`язкових реквізитів, передбачених формою, що затверджена  наказом Міністерства фінансів України від 28 вересня 2011 року №1213, а саме, позивач неправильно зазначив найменування органу державної податкової служби, до якого подається декларація.
Окружною державною податковою службою - Центральним офісом з обслуговування великих платників податків Державної фіскальної служби надіслано позивачу податкове повідомлення-рішення від 22 квітня 2013 року №0000394020, прийнято на підставі акту від 5 квітня 2013 року №353/40-20/24364528 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасності сплати податку на прибуток за півріччя 2012 року (надалі - акт перевірки), згідно з яким до позивача застосовано штраф у сумі 1    335 246,60 грн.        
За наслідками адміністративного оскарження, рішенням Міністерства доходів і зборів України від 1 липня 2013 року №5872/6/99-99-10-05-15 названий акт індивідуальної дії залишено без змін, а скаргу позивача - без задоволення.
Задовольняючи позовні вимоги, суди виходили з того, що уточнену податкову декларацію від 17 серпня 2019 року подано позивачем у межах граничного терміну та  суму узгодженого зобов`язання за уточненою декларацією у розмірі 14    149    941 грн сплачено у повному обсязі.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з урахуванням меж касаційного перегляду справи, визначених  статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів зазначає наступне.
Пунктом 46.1 статті 46 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податкова декларація, розрахунок - це документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків-фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.
За правилами пункту  49.1 статті 49 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків.
Згідно з пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Водночас пунктом 50.1 статті 50 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених  статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.
Відповідно до пункту 49.8 статті 49 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) прийняття податкової декларації є обов`язком органу державної податкової служби. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами  48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.
За приписами пункту 49.9 статті 49 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання органом державної податкової служби.
Таким чином, у разі прийняття уточнюючого розрахунку платника податків контролюючий орган зобов`язаний здійснити нарахування платежів до бюджету в особовому рахунку платника податку на додану вартість на дату подання уточнюючого розрахунку.
Пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України встановлено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Податковий агент зобов`язаний сплатити суму податкового зобов`язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку - фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені цим Кодексом.
Суму податкового зобов`язання, визначену у митній декларації, платник податків зобов`язаний сплатити до/або на день подання митної декларації.
За змістом статті 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
У разі порушення платником податків строку сплати до бюджету узгодженого грошового зобов`язання, передбаченого абзацом другим підпункту  222.1.2 пункту 222.1 статті 222 цього Кодексу, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 20 відсотків суми такого грошового зобов`язання.
У разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) фізичній особі податкове/податкові повідомлення-рішення з податку на майно у строки, встановлені відповідними нормами цього Кодексу, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.
Враховуючи встановлення судами першої та апеляційної інстанцій, що позивачем у строки, визначені Податковим кодексом України, подано уточнюючі декларації, які прийнято податковим органом без зауважень до настання граничного терміну сплати узгодженого податкового зобов`язання, відсутність боргу зі сплати узгодженого податкового зобов`язання з податку на прибуток, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для застосування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату узгодженого податкового зобов`язання. 
Доводи податкового органу про несвоєчасну сплату позивачем узгодженого податкового зобов`язання з податку на прибуток та посилання відповідача на те, що уточнюючою декларацією платник податків не зменшив податкові зобов`язання  досліджено судом апеляційної інстанції та надано їм відповідну оцінку. 
Доводи касаційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження, спростовуються матеріалами справи та не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень, судами першої та апеляційної інстанцій було порушено норми матеріального права. Скаржник доводами касаційної скарги не довів суду правомірність і обґрунтованість спірного податкового повідомлення-рішення та відсутність підстав для його скасування.
За правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Відповідно до частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України Суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право, зокрема, залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення. 
Згідно з частиною першою статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене,    суд дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій  виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності до норм матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Порушень норм матеріального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішення судів першої та апеляційної інстанцій не встановлено.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 липня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2019 року у справі   №826/11091/13-а - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді | В.П. Юрченко І.В. Дашутін   І.А. Васильєва