Постанова                                    
Іменем України                              
 
18 травня 2022 року                     
м. Київ
 
справа № 522/12862/19
 
провадження № 61-1518св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Воробйової І. А., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
третя особа - ОСОБА_4 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду          м. Одеси від 28 вересня 2020 року у складі судді Донцова Д. Ю. та постанову Одеського апеляційного суду від 20 жовтня 2021 року у складі колегії суддів: Сегеди С. М., Гірняк Л. А., Комлевої О.С., та касаційну скаргу ОСОБА_3 на додаткову постанову Одеського апеляційного суду                  від 24 листопада 2021 року у складі колегії суддів: Сегеди С. М., Гірняк Л. А., Комлевої О.С.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 

 
Короткий зміст позовних вимог
 
У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 , про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та визнання права власності.
 
Позовна заява мотивована тим, що вона познайомилася із сім`єю ОСОБА_5     у 1987 році та з того часу вони разом проводили багато часу, перебували                у дружніх відносинах. Після смерті чоловіка ОСОБА_6 - ОСОБА_6 вона надавала матеріальну допомогу ОСОБА_6 , а з 2012 року, у зв`язку із погіршенням здоров`я ОСОБА_6 - вона переїхала проживати до квартири ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 , підтримувала її морально та матеріально. Зазначала, що між ними склались сімейні відносини, як між сестрами.
 
Позивач посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла, вона здійснила її поховання. Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина, до складу якої увійшла квартира АДРЕСА_2 .
Вказувала, що звернулась до нотаріуса за прийняттям спадщини, оскільки родичів ОСОБА_6 не мала. Нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю підстав для визнання її спадкоємицею. При цьому нотаріусом роз`яснено необхідність встановлення факту спільного проживання разом із спадкодавцем не менш як п`ять років до дня смерті. 
 
Їй стало відомо, що із заявами про прийняття спадщини звернулись також ОСОБА_2 , який зазначив, що проживав однією сім`єю із спадкодавцем, та ОСОБА_3 , яка зазначила, що є двоюрідною сестрою спадкодавця. 
 
Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд:
- встановити факт спільного проживання однією сім`єю за адресою:                        АДРЕСА_3 її та ОСОБА_6 з 2012 року до дня смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 
- визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 29,6 кв. м                          в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2020 року                у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Рішення районного суду мотивовано тим, що позивачем не доведено позовних вимог в частині встановлення факту спільного проживання однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_3                      ОСОБА_1 та ОСОБА_6 з 2012 року до дня смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Районний суд зазначив про відсутність у матеріалах справи будь-яких належних, достатніх та достовірних доказів, які б підтверджували проживання однією сім`єю позивача із ОСОБА_6 протягом заявленого нею періоду. Доводи позивача щодо надання матеріальної допомоги ОСОБА_6 , забезпечення її лікування, забезпечення її продуктами харчування, сплати комунальних платежів, проживання разом із нею до дня її смерті за адресою: АДРЕСА_2 ,                        не підтверджені жодними доказами.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Одеського апеляційного суду від 20 жовтня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2020 року змінено, виключивши із його мотивувальної частини слова і цифри наступного змісту:
«Таким чином, судом встановлено, що квартира під АДРЕСА_2 вибула із власності     ОСОБА_6 08.06.2012 року на підставі її волевиявлення, у зв`язку з чим суд спростовує доводи сторін щодо включення вказаної квартири до складу спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_6 , у зв`язку з чим вимоги позивача щодо визнання права власності на вказану квартиру є безпідставними та не ґрунтуються на нормах чинного законодавства».
В решті рішення залишено без змін.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що надані позивачем документи (копії лікарського свідоцтва № 133 про смерть ОСОБА_6 , довідка про причину смерті, довідка на одержання та поховання праху, договору-замовлення на організацію проведення поховання, рахунку-фактури на ритуальні послуги) підтверджують лише факт організації ОСОБА_1 поховання                        ОСОБА_6 , а не факт їх сумісного проживання з 2012 року до дня смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Апеляційний суд відхилив доводи позивача щодо надання матеріальної допомоги ОСОБА_6 , забезпечення її лікуванням, продуктами харчування, сплати комунальних платежів, проживання разом із нею до дня її смерті за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки такі не підтверджені доказами.
 
Суд апеляційної інстанції зазначив, що оскільки районним судом не встановлювалося обставин вибуття спірної квартири з власності                       ОСОБА_6 , ним зроблено лише вказівку про наявність у матеріалах справи документів про відчуження квартири, відтак посилання суду на те, що ним встановлені вищезазначені обставини, є зайвими. Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважав, що апеляційна скарга ОСОБА_3                в цій частині є обгрунтованою і підлягає задоволенню, отже, посилання суду першої інстанції в мотивувальній частині рішення на те, що ним встановлено вищевказані обставини підлягає виключенню з мотивувальної частини оскаржуваного судового рішення.
 
Короткий зміст додаткового судового рішення суду апеляційної інстанції
 
Додатковою постановою Одеського апеляційного суду від 24 листопада 2021 року стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 500,00 грн. 
 
Суд апеляційної інстанції зазначив, що постановою Одеського апеляційного суду від 20 жовтня 2021 року апеляційна скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення, апеляційна скарга ОСОБА_3 задоволена частково, рішення суду першої інстанції від 28 вересня 2020 року змінено. З огляду на зазначене, із ОСОБА_1 слід стягнути на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 500,00 грн. При цьому судом взято до уваги те, що за подання апеляційної скарги ОСОБА_3 сплатила судовий збір у розмірі                             1 500,00 грн. (том 3, а. с. 13).
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі на рішення Приморського районного суду м. Одеси                   від 28 вересня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду                        від 20 жовтня 2021 року ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить змінити рішення Приморського районного суду від 28 вересня 2020 року у мотивувальній частині, виключивши                         з мотивувальної частини рішення обґрунтування підстав відмови                          у задоволенні позову; скасувати резолютивну частину постанови Одеського апеляційного суду від 20 жовтня 2021 року в частині відмови у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_3 ; рішення Приморського районного суду             м. Одеси від 28 вересня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 20 жовтня 2021 року змінити у мотивувальній частині, виклавши                               її у редакції постанови Верховного Суду.
 
В іншій частині судове рішення не оскаржується, тому на підставі частини першої статті 400 ЦПК України в касаційному порядку не переглядається.
 
У касаційній скарзі на додаткову постанову Одеського апеляційного суду від 24 листопада 2021 року ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить змінити додаткову постанову Одеського апеляційного суду від 24 листопада 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про ухвалення додаткової постанови задовольнити у повному обсязі.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду   м. Одеси від 28 вересня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 20 жовтня 2021 року мотивована тим, що висновки судів попередніх інстанцій мають преюдиційне значення для справи                               № 522/17955/20 за її позовом до ОСОБА_7 , ОСОБА_4 ,                      ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання договорів недійсними та скасування рішень державного реєстратора, визнання права власності, відтак, судові рішення в частині посилань на відчуження ОСОБА_6 спірної квартири та її наступну перереєстрацію на ОСОБА_4 підлягають зміні.
 
Посилається на те, що позовна вимога ОСОБА_1 «визнання права власності в порядку спадкування» є похідною вимогою від позовної вимоги «про встановлення факту», тому суди попередніх інстанцій під час розгляду справи повинні були встановлювати факти щодо основної позовної вимоги, а не похідної.
 
При цьому вважає, що рішення районного суду не є обґрунтованим,                        мотивувальна частина судового рішення не відповідає положенням                 статті 265 ЦПК України.
 
Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень                        ОСОБА_3 вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування апеляційним судом норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 08 липня 2019 року у справі № 908/156/18, від 10 липня 2019 року у справі № 369/5481/16-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі                       № 910/2164/18, від 26 листопада 2019 року у справі № 922/643/19,                         від 10 грудня 2019 року у справі № 910/6356/19, від 29 січня 2020 року                     у справі № 379/3191/15-ц та від 15 вересня 2021 року у справі                                 № 487/3126/17 (провадження № 61-11226св20), що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Касаційна скарга ОСОБА_3 на додаткову постанову Одеського апеляційного суду від 24 листопада 2021 року мотивована тим, що оскільки у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено, відтак, витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги підлягають відшкодуванню ОСОБА_1 у повному обсязі, оскільки нею було подано необґрунтований позов. 
 
Підставою касаційного оскарження зазначеного судового рішення                  ОСОБА_3 вказує неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування апеляційним судом норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 17 вересня 2018 року у справі № 740/4059/17 (провадження № 61-39082 ск18), від 25 вересня 2019 року у справі                        № 2-941/11 (провадження № 61-13000св18) та від 14 січня 2021 року у справі № 521/3011/18 (провадження № 61-10254св20), що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Відзив на касаційну скаргу учасники справи не надали.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
У січні 2022 року касаційні скарги надійшли до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 лютого 2022 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 20 жовтня 2021 року, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 лютого 2022 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі на додаткову постанову Одеського апеляційного суду від 24 листопада 2021 року.
 
У квітні 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 травня 2022 року справу призначено до розгляду.
 
Фактичні обставини, встановлені судами
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , про що 09 січня 2019 року складено відповідний актовий запис № 434, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 17 липня                  2019 року.
 
15 лютого 2019 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р. В. відкрито спадкову справу № 02/2019 щодо майна померлої ОСОБА_6 з копії якої вбачається, що із заявами про прийняття спадщини звернулись ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зазначив, що постійно проживав із спадкодавцем на день смерті, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зазначила,                   що є двоюрідною сестрою спадкодавця та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка зазначила, що постійно проживала зі спадкодавцем на день її смерті (том 1, а. с.132-185).
 
ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , однак зазначила, що проживала разом із ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 , починаючи                    з 2012 року, до дня її смерті.
 
Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
  
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
 
Касаційна скарга ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду   м. Одеси від 28 вересня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 20 жовтня 2021 року підлягає частковому задоволенню.
 
Касаційна скарга ОСОБА_3 на додаткову постанову Одеського апеляційного суду від 24 листопада 2021 року підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Щодо оскарження рішення Приморського районного суду м. Одеси                      від 28 вересня 2020 року та постанови Одеського апеляційного суду                   від 20 жовтня 2021 року
 
Оскаржувані судові рішення вимогам статті 263-265 ЦПК України відповідають не повністю.
 
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність позовних вимог, зокрема, факту проживання зі спадкодавцем протягом останніх п`яти років.
При цьому, районний суд у мотивувальній частині зазначив: 
«Окрім цього, на виконання вимог ухвали Приморського районного суду              м. Одеси від 11.02.2020 року Відділом документального та інформативного забезпечення Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради надано скан-копію документів реєстраційної справи № 1852749351101, з якої вбачається, що 08.06.2012 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було укладено договір дарування, за яким ОСОБА_6 подарувала, а ОСОБА_7 прийняв у дар квартиру під АДРЕСА_2 , яка                           в цілому складається із житлової кімнати загальною площею 29,6 кв. м, житловою - 12,0 кв. м. Договір посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Труш М. О., зареєстровано               в реєстрі за №371.
14.06.2019 року право власності на вказану квартиру було зареєстровано за ОСОБА_7 , номер запису про право власності: 32011158.
В подальшому 12.06.2019 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_7 продав,                               а ОСОБА_4 прийняла у власність квартиру під АДРЕСА_2 , яка в цілому складається із житлової кімнати загальною площею 29,6 кв. м, житловою - 12,0 кв. м. Договір посвідчений державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі Пенчевим К. Л., зареєстрований в реєстрі за № 1-683. Право власності за ОСОБА_4 на квартиру зареєстровано                в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20.06.2019 року, номер запису про право власності: 32077355».
 
Переглядаючи справу в апеляційному порядку за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , суд апеляційної інстанції вважав, що зазначені обставини суд першої інстанції не встановлював, а лише вказав, про їх наявність в матеріалах справи. При цьому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені обставини не підлягають виключенню із мотивувальної частини оскаржуваного рішення суду.
 
З такими висновками суду апеляційної інстанції колегія суддів не погоджується з огляду на таке.
 
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 було заявлено дві позовні вимоги: встановлення факту спільного проживання та визнання права власності в порядку спадкування за законом.
Вимога про встановлення факту спільного проживання позивача зі спадкодавцем є основною позовною вимогою, від задоволення якої залежить вирішення позовної вимоги про наявність підстав для визнання права власності в порядку спадкування, яка є похідною від основної позовної вимоги.
 
Визнавши, що позивачем не доведено факту спільного проживання зі спадкодавцем, районний суд неправильно послався у судовому рішенні на документи, що стосуються похідної позовної вимоги, а саме - визнання права власності в порядку спадкування, та не стосуються встановлення обставин спільного проживання позивача та спадкодавця.
 
Посилання суду апеляційної інстанції на констатування факту наявності зазначених документів у матеріалах справи не відповідає вимогам процесуального закону щодо змісту судового рішення, оскільки зазначення таких документів по суті зводиться до встановлення обставин та оцінки доказів.
 
З огляду на зазначене, оскаржувані судові рішення суду першої та апеляційної інстанції підлягають зміні у мотивувальних частинах, зокрема,              з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції слід вилучити абзаци такого змісту:
«Окрім цього, на виконання вимог ухвали Приморського районного суду              м. Одеси від 11.02.2020 року Відділом документального та інформативного забезпечення Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради надано скан-копію документів реєстраційної справи № 1852749351101, з якої вбачається, що 08.06.2012 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було укладено договір дарування, за яким ОСОБА_6 подарувала, а ОСОБА_7 прийняв у дар квартиру під АДРЕСА_2 , яка                           в цілому складається із житлової кімнати загальною площею 29,6 кв. м, житловою - 12,0 кв. м. Договір посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Труш М. О., зареєстровано               в реєстрі за №371.
14.06.2019 року право власності на вказану квартиру було зареєстровано за ОСОБА_7 , номер запису про право власності: 32011158.
В подальшому 12.06.2019 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_7 продав,                               а ОСОБА_4 прийняла у власність квартиру під АДРЕСА_2 , яка в цілому складається із житлової кімнати загальною площею 29,6 кв. м, житловою - 12,0 кв. м. Договір посвідчений державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі Пенчевим К. Л., зареєстрований в реєстрі за № 1-683. Право власності за ОСОБА_4 на квартиру зареєстровано                в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20.06.2019 року, номер запису про право власності: 32077355».
 
При цьому висновки суду апеляційної інстанції про те, що суд першої інстанції не встановлював зазначених обставин, а лише констатував факт наявності в матеріалах справи даних доказів, а тому вказані обставини не можуть мати преюдиційного значення, як того вимагають правила частин четвертої, п`ятої статті 82 ЦПК України, у зв`язку із чим не підлягають виключенню із мотивувальної частини оскаржуваного рішення суду,                      є неправильними та підлягають зміні.
 
Згідно із частинами першою, четвертою статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково, оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_3 скасувати, а рішення районного суду змінити, виключивши із мотивувальної частини зазначені вище абзаци.
 
Щодо додаткової постанови Одеського апеляційного суду від 24 листопада 2021 року
 
Відповідно до частин першої, п`ятої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.
Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.
 
У пункті 20 постанови Пленум Верховного Суду України від 18 грудня                 2009 року № 4 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз`яснено, що у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу. 
 
Тобто, додаткове рішення суду, ухвалене у порядку статті 270 ЦПК України             є невід`ємною частиною основного рішення у справі по суті спору,                           та не може існувати окремо від нього.
 
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.
 
Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Тлумачення наведеної норми процесуального права свідчить про те, що судовий збір за наведених умов стягується лише при ухваленні рішення по суті спору. В усіх інших випадках судові витрати розподіляються за правилами статті 141 ЦПК України при вирішенні спору по суті.
 
У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок про те, що у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
 
Оскільки судом касаційної інстанції частково задоволено вимоги касаційної скарги, які є аналогічними вимогам апеляційної скарги, відтак, судовий збір у розмірі 1 500 грн, сплачений ОСОБА_3 за подання апеляційної скарги, підлягає стягненню на її користь із ОСОБА_1 .
 
З огляду на зазначене, додаткова постанова Одеського апеляційного суду від 24 листопада 2021 року підлягає скасуванню.
 
Щодо судових витрат 
 
Згідно з підпунктом «б» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Відповідно до змісту статті 7 Закону України «Про судовий збір» у випадках, передбачених законом, судовий збір повертається особі, яка його сплатила. 
 
При поданні касаційної скарги ОСОБА_3 було сплачено 2 000 грн судового збору, що підтверджується доданими до касаційної скарги платіжними документами. 
Оскільки касаційна скарга на рішення Приморського районного суду                       м. Одеси від 28 вересня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 20 жовтня 2021 року задоволена частково, при цьому ОСОБА_3 досягла очікуваного результату поданої касаційної скарги, відтак, сплачений нею судовий збір у розмірі 2 000 грн підлягає стягненню на її користь із ОСОБА_1 .
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 20 жовтня 2021 року задовольнити частково.
 
Касаційну скаргу ОСОБА_3 на додаткову постанову Одеського апеляційного суду від 24 листопада 2021 року задовольнити.
 
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2020 року змінити, виклавши мотивувальну частину судового рішення з урахуванням мотивів цієї постанови.
 
Постанову Одеського апеляційного суду від 20 жовтня 2021 року в частині відмови у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_3 скасувати.
 
В іншій частині постанову Одеського апеляційного суду від 20 жовтня               2021 року залишити без змін.
 
Додаткову постанову Одеського апеляційного суду від 24 листопада                  2021 року скасувати.
 
Стягнути із ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_5 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 500,00 (однієї тисячі п`ятисот) гривень.
 
Стягнути із ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_5 ) судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 2 000 (двох тисяч) гривень.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді:	Д. Д. Луспеник   І. А. Воробйова   Г. В. Коломієць   Р. А. Лідовець     Ю. В. Черняк