КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження                                        Доповідач- Ратнікова В.М.
№22-ц/824/1995/2022
 
                                               П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
          м. Київ                                                                                          Справа № 759/5087/21
 
30 червня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів  Судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді  - Ратнікової В.М.
суддів                         - Борисової О.В.    
                                    - Левенця Б.Б.
при секретарях           - Верес Ю.М., Ющенко Я.М.,  Шпильовій Я.І.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2021 року, постановлену під головуванням судді Твердохліб Ю.О., у цивільній справі за заявою     ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом   ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-
 
в с т а н о в и в:
 
У вересні 2021 року заявник ОСОБА_1 звернулась до Святошинського районного суду міста Києва із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, обґрунтовуючи вимоги заяви тим, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13 травня 2021 року у справі № 759/5087/21  позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 16 вересня 2019 року у розмірі 969 500,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір 9 695, 00 грн. 
На виконання зазначеного судового рішення 19 серпня 2021 року Святошинським районним судом міста Києва видано виконавчий лист, який отриманий позивачем   ОСОБА_2 , але не пред`явлений ним до примусового виконання.
Зазначала, що 04 вересня 2021 року між нею та     ОСОБА_2 був укладений договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого вона набула статус нового кредитора та отримала право грошової вимоги по відношенню до боржника ОСОБА_3 . Усі необхідні документи, у тому числі, виконавчий лист, були передані їй  ОСОБА_2 . Вартість відступленого права вимоги становила 5 000,00 доларів США, які первісний кредитор  ОСОБА_2 отримав від неї до підписання договору.
Посилаючись на те, що  ОСОБА_2 відступив їй право вимоги за договором позики від 16 вересня 2019 року, а отже вибув із правовідносин за вказаним договором, а вона, як новий кредитор, не має статусу стягувача у справі, а відтак не може  пред`явити виконавчий лист до виконання, просила суд у виконавчому документі, а саме у виконавчому листі, виданому 19 серпня 2021 року Святошинським районним судом міста Києва у справі № 759/5087/21 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 16 вересня 2019 року у розмірі 969 500,00 грн., замінити стягувача ОСОБА_2 на нового стягувача - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 (а.с. 56-62 том 1).
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2021 року у задоволені заяви ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовлено.
Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції, заявник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її заяву про заміну сторони виконавчого провадження.
В обґрунтування  вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала  суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, постановлена судом  при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, при неправильному застосуванні норм матеріального та процесуального права.
Так, за поданою заявою про заміну сторони виконавчого провадження предметом розгляду є переуступка права вимоги за договором позики, а не, як помилково зазначено судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі,  за кредитним договором, а відтак жодного акту прийому - передачі прав вимоги за кредитом, про який зазначив суд першої інстанції в ухвалі, вона з  ОСОБА_2 не підписувала. 
Вважає, що договір про відступлення права вимоги, згідно  якого на узгоджених сторонами умовах вона отримала усі необхідні документи, у тому числі, виконавчий лист, є єдиним та основним належним та допустимим доказом на підтвердження факту відступлення ОСОБА_2 права вимоги за договором позики від 16 вересня 2019 року.
Звернула увагу на те, що сам же  ОСОБА_2 у своїй заяві, надісланій суду, підтвердив продаж ним права вимоги до боржника  ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , що, на думку заявника ОСОБА_1 , відповідно до статті 82 ЦПК України є підставою для звільнення її від доказування.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідач ОСОБА_3 - адвокат Остапенко Андрій  Ігорович просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2021 року без змін.
Зазначає, що відповідач ОСОБА_3 ніяких договорів позики з   ОСОБА_2 або іншими особами ніколи не укладав (не підписував), гроші в борг ні у кого не брав (не позичав), з   ОСОБА_2 особисто не знайомий. Відповідач є 70-річним пенсіонером, не працює, живе на пенсію за віком, підприємницькою діяльністю не займається. Крім того, він ніколи не підписував та не подавав до Святошинського районного суду міста Києва заяву про визнання позову, пред`явленого   ОСОБА_2 , що розглядався в рамках цивільної справи № 759/5087/21. Про слухання даної справи взагалі нічого не знав.
Як вбачається з дійсних паспортних даних відповідача місце проживання останнього зареєстровано за адресою:    АДРЕСА_1 (тимчасово окупована територія України).
В місті Києві відповідач ніколи не проживав та не мав зареєстрованого місця проживання, що підтверджується, зокрема, відомостями ГУ ДМС у м. Києві (а. с. 7-8, 14 том 1). 
Зазначена в позовній заяві адреса нібито проживання відповідача   АДРЕСА_2  не має до залученого у справі відповідача     ОСОБА_3 а жодного відношення. За зазначеною адресою він ніколи не проживав.
Відповідач має офіційну реєстрацію внутрішньо переміщеної особи за адресою: АДРЕСА_3 . За даною адресою він може отримувати офіційну кореспонденцію, але на цю адресу будь-яких листів на його ім`я не надходило.
Вважає, що позивач ОСОБА_2 або невідомі особи, які використовують його, ОСОБА_2 ,  персональні дані, що виглядає більш ймовірним (в матеріалах справи немає навіть копії паспорта позивача), ввів в оману суд першої інстанції шляхом подання завідомо недостовірних та підроблених доказів (договору позики, розписки, заяв відповідача про визнання позову), внаслідок чого заволодів майном (грошовими коштами) відповідача на суму 979 195,00 грн.
В подальшому, заявник ОСОБА_1 або невідомі особи, які використовують її, ОСОБА_1 , персональні дані, що виглядає більш ймовірним (в матеріалах справи є лише фотокопія першої та другої сторінок її паспорта, а.с. 61-62), тричі зверталася до Святошинського районного суду міста Києва із заявами про заміну сторони (позивача, стягувача) у виконавчому провадженні (а. с. 36-37, 46, 56 том 1), з яких дві заяви судом першої інстанції повернено заявникові, як подані з порушенням процесуального закону, а ухвалою від 12 жовтня 2021 року, що є об`єктом оскарження, відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 .
Вважає, що відповідач ОСОБА_3 став жертвою шахрайства і підстави для стягнення з нього боргу в сумі 969 500,00 грн., у тому числі на користь  ОСОБА_1 шляхом заміни сторони (позивача, стягувача) у виконавчому провадженні відсутні, а тому суд першої інстанції прийняв законне судове рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну сторони у виконавчому провадженні.
Звернув увагу на те, що за дорученням ОСОБА_3 та в його інтересах представником подана заява про вчинення кримінального правопорушення до Святошинського управління поліції ГУ НП у місті Києві.
Крім того, доказами того, що у цій справі мало місце шахрайство і правовідносини позики між сторонами відсутні, на думку представника відповідача, можуть бути   також обставини та факти, що встановлені у судових рішеннях в інших справах, розміщених на офіційному веб-порталі «Судова влада України» та в Єдиному державному реєстрі судових рішень:№ 273/396/21, провадження № 2/273/143/21; № 940/251/21, провадження № 2/940/235/21; № 735/208/21, провадження № 2/735/151/2021;                             № 285/2615/21, провадження № 2/0285/707/21,  за позовами нібито того самого ОСОБА_2 (позивача в даній справі) до фізичних осіб про стягнення сумнівних боргів.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача заявив клопотання про визнання обов`язковою явки до суду позивача ОСОБА_2 та заявниці ОСОБА_1 , як нового кредитора за борговим зобов`язанням, з паспортами; про витребування у позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , як нового кредитора за борговим зобов`язанням, оригіналу договору позики від 16 вересня 2019 року, оригіналу розписки від 16 вересня 2019 року та оригіналу договору про відступлення права вимоги від 04 вересня 2021 року для огляду в судовому засіданні та проведення почеркознавчої експертизи (за окремим клопотанням відповідача у разі подання оригіналів відповідних доказів); про витребування у апелянта ОСОБА_1 оригіналу пенсійного посвідчення особи з інвалідністю для огляду в судовому засіданні. Вказане клопотання представник відповідача підтримав в судовому засіданні.
Також просив постановити окрему ухвалу, якою довести до відома правоохоронних органів факт вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 384 КК України - введення в оману суду шляхом подання до суду завідомо недостовірних і підроблених документів (а.с. 106-143 том 1).
22 грудня 2021 року на адресу Київського апеляційного суду поштовим зв`язком надійшла заява від імені заявника ОСОБА_1 , в якій остання просила закрити апеляційне провадження на підставі пункту 2 частини 1 статті 362 ЦПК України, посилаючись на те, що вона не збиралась оскаржувати ухвалу Святошинського районного суду міста Києва, оскільки право вимоги за договором позики, яке вона викупила збиралася продати іншій третій особі. Зазначала, що скоріше за все подали апеляцію від її імені юристи, які вели її справу раніше, поспішивши та не так її зрозумівши.
У поданій заяві також міститься клопотання заявника ОСОБА_1 про розгляд справи за її відсутності (а.с. 64, 65 том 2).
У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник відповідача  ОСОБА_3 - адвокат Остапенко Андрій Ігорович заперечував проти доводів апеляційної скарги   ОСОБА_1 и та просив їх залишити без задоволення.
Заявник ОСОБА_1 та позивач ОСОБА_2 , явка яких в судове засідання апеляційного суду була визнана обов`язковою, в судове засідання не з`явились. Про день та час слухання справи судом апеляційної інстанції повідомлялись у встановленому законом порядку.
Відповідності до вимог статті 128, 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності позивача ОСОБА_2 та заявника ОСОБА_1 .
Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 та відзиву на неї, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що у березні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики від 16 вересня 2019 року, в якому, посилаючись на неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань, внаслідок чого утворилась заборгованість, просив стягнути з відповідача  ОСОБА_3 на його користь борг у розмірі 20 000,00 доларів США, винагороду у розмірі 5 000,00 доларів США та 10 000,00 доларів США штрафу, передбаченого пунктом 5.1. договору, а всього 35 000,00 доларів США, що в еквіваленті на гривні за офіційним курсом Національного банку України становить 969 500,00 грн. (а.с. 1-5 том 1).
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13 травня 2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 16 вересня 2019 року у розмірі 969 500,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір 9 695, 00 грн. (а.с. 28-29 том 1).
20 вересня 2021 року заявник ОСОБА_1 звернулась до Святошинського районного суду міста Києва із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, в якій просила суд у виконавчому документі, а саме у виконавчому листі, виданому 19 серпня 2021 року Святошинським районним судом міста Києва у справі № 759/5087/21 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 16 вересня 2019 року у розмірі 969 500,00 грн., замінити стягувача ОСОБА_2 на нового стягувача - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 (а.с. 56-62 том 1).
До матеріалів заяви ОСОБА_1 долучено в копіях: договір про відступлення права вимоги від 04 вересня 2021 року, укладений між ОСОБА_2 (первісний кредитор) та ОСОБА_1 (новий кредитор), витяг з автоматизованої системи виконавчого провадження, виконавчий лист, виданий Святошинським районним судом міста Києва 19 серпня 2021 року на виконання судового рішення у справі № 759/5087/21 від 13 травня 2021 року.
За умовами договору про відступлення права вимоги від 04 вересня 2021 року ОСОБА_2 (первісний кредитор) передає, а ОСОБА_1 (новий кредитор) прийняла на себе право вимоги, що належать первісному кредиторові і стає кредитором за договором позики від 16 вересня 2019 року, згідно якого ОСОБА_2 передав для ОСОБА_3 20 000,00 доларів США. За цим договором новий кредитор одержує замість первісного кредитора право  вимагати від боржника   ОСОБА_3   належного виконання всіх зобов`язань за основним договором - пункти 1.1., 1.2. договору.
Пунктом 2.1. договору передбачено, що первісний кредитор повинен передати новому кредитору всі документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення за основним договором, в термін до 3-х календарних днів з моменту підписання даного договору та сповістити боржника про поступку права вимоги за цим договором протягом п`ятнадцяти календарних днів з моменту підписання даного договору Укрпоштою.
Як визначено пунктом 4.1. договору сума відступленого права вимоги становить 5 000,00 доларів США, які первісний кредитор отримав на руки до підписання цього договору.
До розгляду заяви про заміну сторони виконавчого провадження по суті на адресу суду  поштою надійшла заява, подана від імені ОСОБА_2 (позивача у справі), в якій повідомлялось про те, що ОСОБА_2 підтримує вимоги заяви ОСОБА_1 , просить її задовольнити та провести судовий розгляд без його присутності (а.с. 71, 72 том 1).
У судове засідання, що призначене судом першої інстанції на 12 жовтня 2021 року, заявник  ОСОБА_1 не з`явилась, надіслала по пошті заяву про проведення судового засідання за її відсутності, заяву просила задовольнити (а.с. 69, 70 том 1).
Залучений до участі у справі відповідач  ОСОБА_3 також в судове засідання не з`явився.
Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що заявником ОСОБА_1 не надано відповідного акту приймання - передачі прав вимоги за кредитом, який документально підтверджує фактичну передачу прав вимоги за кредитом від продавця ОСОБА_2 до покупця ОСОБА_1 , підписаний між продавцем та покупцем. Також заявником не надано доказів перерахування грошових коштів в якості винагороди за продаж (відступлення) продавцем прав вимоги за кредитом.
З таким висновком суду  першої інстанції колегія суддів погодитись не може, з огляду на наступне.
Порядок вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження визначений статтею 442 ЦПК України.
Частиною 3 статті 442 ЦПК України передбачено, що суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб. Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.
Правовий аналіз процесуальної норми статті 442 ЦПК України вказує на те, що повідомлення учасників справи, а також самої заінтересованої особи про час і місце проведення такого засідання є обов`язковим.
Тобто, заява про заміну сторони виконавчого провадження може бути розглянута судом без учасників справи та заінтересованих осіб, але лише у разі їх попереднього повідомлення.  
Судові виклики і повідомлення учасників про місце, дату і час судового засідання проводяться відповідно до вимог статей 128-130 ЦПК України.
Частинами третьою, четвертою статті 128 ЦПК України передбачено, що судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.
Частиною шостою статті 128 ЦПК України передбачено, що судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом
Виходячи із положень статей 128-130 ЦПК України про належне вручення учаснику справи судової повістки про місце, дату і час судового засідання, окрім випадків, передбачених пунктамим 3, 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України, може свідчити лише розписка.
З матеріалів справи вбачається, що про проведення судового засідання за заявою ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження суд першої інстанції сповіщав відповідача  ОСОБА_3 шляхом направлення ухвали про прийняття до розгляду заяви про заміну сторони виконавчого провадження на адресу, зазначену у заяві: АДРЕСА_2 (а.с. 65, 66 том 1).
Із витребуваної судом першої інстанції інформації з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в місті Києві та Київській області стосовно залученого відповідача ОСОБА_3 , яка була у розпорядженні суду першої інстанції на час вчинення процесуальної дії щодо повідомлення відповідача про місце, дату і час судового засідання з вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження, вбачається, що зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи ОСОБА_3 по місту Києву та Київській області, у тому числі за адресою, зазначеною у заяві: АДРЕСА_2 не значиться (а.с. 14-14 зворот том 1).
Вказані обставини також підтверджуються ксерокопією паспорту, за відомостями якого місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,  зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 (тимчасово окупована територія України), та довідкою підрозділу з питань соціального захисту населення Васильківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 12 листопада 2014 року № 1219000255, яка підтверджує факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , взятий на облік як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції. Згідно даних довідки від 12 листопада 2014 року № 1219000255 місце перебування ОСОБА_3 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 , за якою з особою може здійснюватися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції (а.с. 167-168, 169 том 1).
Доказів інформування учасника процесу відповідача (боржника за виконавчим документом) ОСОБА_3 про час і місце судового засідання з вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження, за офіційної адресою місця його перебування  - АДРЕСА_3 , матеріали справи не містять, судом першої інстанції, у розумінні вимог  статтей 128-130 ЦПК України, не вжито  визначених законом заходів  для належного сповіщення відповідача  про розгляд  заяви, що вказує на те, що відповідач(боржник за виконавчим документом) не був належним чином повідомлений про судове засідання з вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.
Про те, що залучений до участі у справі відповідач (боржник за виконавчим документом) ОСОБА_3 не був повідомлений про розгляд справи з вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження свідчать і доводи, неведені у відзиві на апеляційну скаргу.  Із наведених доводів вбачається, що на його адресу судова повістка - повідомлення не надходила, що  позбавило його можливості бути присутнім в судовому засіданні під час розгляду заяви  ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження та призвело до обмеження його процесуальних прав.
В силу визначених у статях 12, 13 ЦПК України принципів змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, учасники справи мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості, а суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин, зокрема роз`яснює цим особам їх права та обов`язки і попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, а також розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і поданих доказів.
Однак, суд першої інстанції розглянув заяву за відсутності відповідача (боржника за виконавчим документом)  ОСОБА_3  та без вжиття заходів щодо належного сповіщення вказаної особи про розгляд справи, що призвело до порушення конституційного права відповідача (боржника за виконавчим документом) ОСОБА_3  на участь у судовому розгляді справи, який для реалізації  свого права на судовий захист має бути обізнаний з тим, які вимоги заявлені, з яких підстав і якими доказами це підтверджується, а також має право використати наявні засоби захисту щодо надання пояснень стосовно заявлених вимог, наведення своїх доводів та міркувань, надання доказів на їх підтвердження.
Допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування апеляційним судом судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення. 
Надаючи оцінку зібраним у справі доказам в межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 , колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.
Пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
Відповідно до частини першої, другої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.
Аналогічні приписи містяться у частині п`ятій статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».
Таким чином, за змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.
Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням положень статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі, бути стороною виконавчого провадження (у виконавчому листі) шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.
Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження (у виконавчому листі), тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, внаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.
Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження (у виконавчому листі) її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто, може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження (у виконавчому листі) правонаступник позбавлений процесуальної можливості вчиняти будь-які дії, передбачені Законом України Про виконавче провадження .
Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.
За таких обставин, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби/ із відповідними заявами, зокрема про примусове виконання рішення суду.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.
Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Правовий аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, а принцип,    визначений у статті 18 ЦПК України обов`язковості судового рішення полягає у тому, що судові рішення звертаються до виконання після того, як вони набрали законної сили.
Як встановлено колегією суддів апеляційного суду та вбачається з матеріалів справи, заявником  ОСОБА_1 при подані заяви про заміну сторони виконавчого провадження надано копію договору про відступлення права вимоги від 04 вересня 2021 року, укладеного між ОСОБА_2 (первісний кредитор) та ОСОБА_1 (новий кредитор), за умовами якого ОСОБА_2 (первісний кредитор) передає, а ОСОБА_1 (новий кредитор) прийняла на себе право вимоги, що належать первісному кредиторові і стає кредитором за договором позики від 16 вересня 2019 року, згідно якого ОСОБА_2 передав для  ОСОБА_3 20 000,00 доларів США. За цим договором новий кредитор одержує замість первісного кредитора вимагати від боржника   ОСОБА_3   належного виконання всіх зобов`язань за основним договором - пункти 1.1., 1.2. договору.
Пунктом 2.1. договору передбачено, що первісний кредитор повинен передати новому кредитору всі документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення за основним договором, в термін до 3-х календарних днів з моменту підписання даного договору та сповістити боржника про поступку права вимоги за цим договором протягом п`ятнадцяти календарних днів з моменту підписання даного договору Укрпоштою.
Оригінал вказаного договору від 04 вересня 2021 року та документи, які засвідчують права, що передаються за цим договором, протягом розгляду справи заявником не надавались та судом першої інстанції не витребовувались і не оглядались.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказуванняне може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до частини другої, шостої статті 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції представник Остапенко Андрій Ігорович в інтересах відповідача     ОСОБА_3 , який не був належним чином повідомлений про розгляд справи в суді першої інстанції, заявив клопотання про витребування у позивача ОСОБА_2 та заявника ОСОБА_1 - особи, яка пред?являє договір про відступлення право вимоги від 04 вересня 2021 року, за яким позивач ОСОБА_2 передав їй право вимоги за договором позики від 16 вересня 2019 року, оригіналу договору позики від 16 вересня 2019 року, оригіналу розписки від 16 вересня 2019 року та оригіналу договору про відступлення право вимоги від 04 вересня 2021 року для огляду в судовому засіданні, долучення до матеріалів справи та проведення почеркознавчої експертизи, посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_3 ніяких договорів позики з   ОСОБА_2 не укладав (не підписував), гроші в борг не брав (не позичав), а став  жертвою шахрайства і підстави для стягнення з нього боргу в сумі 969 500,00 грн., у тому числі на користь  ОСОБА_1 шляхом заміни сторони (позивача, стягувача) у виконавчому провадженні відсутні.
Таким чином, відповідно до приписів частини шостої статті 95 ЦПК України єдиним належним доказом достовірності наданих позивачем ОСОБА_2 та заявником ОСОБА_1 копій договору позики та розписки від 16 вересня 2019 року, копії договору про відступлення право вимоги від 04 вересня 2021 року, які були поставлені іншою стороною під сумнів, є лише дослідження судом оригіналів вказаних доказів: договору позики від 16 вересня 2019 року та розписки від 16 вересня 2019 року, договору про відступлення право вимоги від 04 вересня 2021 року
Колегією суддів апеляційного суду на стадії перегляду справи в суді апеляційної інстанції задоволено клопотання представника відповідача Остапенка Андрія Ігоровича про витребування у позивача ОСОБА_2 та заявниці ОСОБА_1 оригіналів договору позики та розписки від 16 вересня 2019 року, оригіналу договору про відступлення права вимоги від 04 вересня 2021 року для огляду та дослідження в судовому засіданні, а також визнано обов`язковою явку до суду як позивача ОСОБА_2 , так і ОСОБА_1 з паспортами, для особистих пояснень, про що в судовому засіданні 02 грудня 2021 року постановлена протокольна ухвала, з доведенням до відома вказаних осіб змісту та виконання протокольної ухвали суду від 02 грудня 2021 року шляхом направлення судової повістки-повідомлення на всі адреси, що міститься в матеріалах справи, та зазначені позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 як офіційні адреси для отримання кореспонденції (а.с. 144, 146 том 1, 168-171 том 2).
Протягом перегляду справи в суді апеляційної інстанції, що перебувала у провадженні Київського апеляційного суду з 04 листопада 2021 року по 30 червня 2022 року, ні позивач ОСОБА_2 , ні ОСОБА_1  в судове засідання  не з?явились. Оригіналів договору позики та розписки від 16 вересня 2019 року, а також оригіналу договору про відступлення права вимоги від 04 вересня 2021 року для огляду та дослідження суду не надали.
Кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій - частина 4 статті 12 ЦПК України, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів - частина 1 статті 13 ЦПК України.
Судом апеляційної інстанції вжиті всі необхідні заходи для витребування як у позивача ОСОБА_2 , так і заявника ОСОБА_1   оригіналів доказів: договору позики від 16 вересня 2019 року,  розписки від 16 вересня 2019 року та договору про відступлення право вимоги від 04 вересня 2021 року, проте такі докази надані суду не були, та зазначеними особами не доведено обставин, які б перешкоджали кожному із них надати письмові докази, запитувані судом, або обставин, які перешкоджали кожному із них самостійно пред?явити оригінали доказів в суд на підтвердження своїх вимог. 
Враховуючи відсутність в матеріалах справи оригіналів договору позики від 16 вересня 2019 року, розписки від 16 вересня 2019 року, договору про відступлення право вимоги від 04 вересня 2021 року, заперечення відповідача ОСОБА_3 щодо факту укладення з ОСОБА_2 договору позики від 16 вересня 2019 року, його підписання та написання розписки від 16 вересня 2019 року, щодо обставин  визнання позовних вимог та вимог заяви про заміну сторони виконавчого провадження, неможливість проведення через відсутність об`єктів дослідження судової почеркознавчої експертизи у межах цієї цивільної справи, на проведенні якої наполягала сторона відповідача, колегія суддів апеляційного суду позбавлена можливості пересвідчитись в обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_2 та встановити факт належності позивачу ОСОБА_2 прав кредитора за договором позики від 16 вересня 2019 року на момент переуступки цих прав на користь ОСОБА_1 на підставі договору про відступлення право вимоги від 04 вересня 2021 року.
Також зібрані у справі докази спростовують дійсність намірів позивача  ОСОБА_2 на відступлення права вимоги за договором позики від 16 вересня 2019 року, про що вказують дії позивача (стягувача за виконавчим документом) ОСОБА_2 , який після укладення письмового договору з ОСОБА_1 про відступлення право вимоги від 04 вересня 2021 року, особисто у жовтні 2021 року звернувся до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Татарченко В.Г. про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Святошинським районним судом міста Києва на виконання судового рішення від 13 травня 2021 року, що підтверджується інформацією з Єдиного реєстру боржників. Із внесених до Реєстру відомостей вбачається, що приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Татарченко В.Г. 26 жовтня 2021 року відкрито виконавче провадження № АСВП 67278977, де боржником є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (залучений до участі у справі відповідач), а стягувачем - ОСОБА_2 (а.с. 116 том 2).
Таким, чином, заявник  ОСОБА_1 під час судового розгляду справи не підтвердила належними та допустимими доказами факт  відступлення їй  ОСОБА_2  права вимоги за договором від 04 вересня 2021 року.
Перевіряючи зміст заяви від 23 листопада 2021 року, що надіслана поштовим зв`язком на адресу суду апеляційної інстанції від імені відповідача ОСОБА_3 про визнання вимог заяви про заміну сторони виконавчого провадження, колегією суддів апеляційної інстанції встановлено, що рекомендований лист надійшов з поштового відділення Київ-162, де відправник зазначив адресу: АДРЕСА_2 (а.с. 97, 98 том 2).
Із витребуваної інформації з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в місті Києві та Київській області стосовно залученого відповідача ОСОБА_3 вбачається, що зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи ОСОБА_3 по місту Києву та Київській області, у тому числі за адресою, зазначеною у позовній заяві: АДРЕСА_2 не значиться (а.с. 14-14 зворот том 1).
Вказані обставини також підтверджуються ксерокопією паспорту відповідача , за відомостями якого місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,  зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 (тимчасово окупована територія України), та довідкою підрозділу з питань соціального захисту населення Васильківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 12 листопада 2014 року № 1219000255, яка підтверджує факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , взятий на облік як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції. Згідно даних довідки від 12 листопада 2014 року № 1219000255 місце перебування ОСОБА_3 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 , за якою з особою може здійснюватися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції (а.с. 167-168, 169 том 1).
Факт звернення із заявою до суду апеляційної інстанції не визнав відповідач (боржник за виконавчим документом) ОСОБА_3 , з підтвердженням своєї позиції офіційними відомостями Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо перетинання ОСОБА_3 державного корону України, лінії розмежування з тимчасово окупованими територіями у Донецькій та Луганській областях та тимчасово окупованою територією АР Крим у період з 10 січня 2017 року по 01 січня 2022 року, з яких слідує, що на території, підконтрольній Уряду України, ОСОБА_3 (залучений відповідач у справі) востаннє був на початку вересня 2020 року, що виключає вчинення відповідачем ОСОБА_3 дій щодо направлення поштовим зв?язком з міста Києва до суду апеляційної інстанції заяви від 23 листопада 2022 року (вхідним номером 133153 суду від 24 листопада 2022 року) про визнання вимог заяви про заміну сторони виконавчого провадження (а.с. 97, 98 том 2).
Крім того, подана заява від імені відповідача (боржника за виконавчим документом) ОСОБА_3 від 23 листопада 2022 року про визнання вимог заяви про заміну сторони виконавчого провадження не співпадає з дійсним волевиявлення заявленого у справі відповідача , який, не погодившись із судовим рішення суду першої інстанції від 13 травня 2021 року, оскаржив його в апеляційному порядку (а.с. 148-180 том 2).
За положеннями частини 1 статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Частиною 1 статті 354 ЦПК Українипередбачено, зокрема, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днівз дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - частина 2 статті 354 ЦПК України.
За положеннями пункту 1 частини 2 статті 358 ЦПК України суд не вправі відмовити у відкритті апеляційного провадження при поданні апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.
Згідно з частинами 2, 3 статті 2 ЦПК України, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: верховенство права, пропорційність, забезпечення права на апеляційний перегляд справи.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено колегією суддів апеляційного суду, що у підготовчому засіданні 13 травня 2021 року, яким завершився розгляд справи №759/5087/21, судом першої інстанції ухвалено судове рішення про задоволення позову ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики від 16 вересня 2019 року у розмірі 969 500,00 грн. з підстав визнання позову відповідачем ОСОБА_3 .
Учасники справи на проголошені судового рішення присутні не були, що підтверджується довідкою, складеною секретарем судового засідання  13 травня 2021 року (а.с. 20 том 1).
Матеріалами справи підтверджується, що  відповідач ОСОБА_3 реалізував своє право на апеляційне оскарження рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 травня 2021 року (а.с. 148- 180 том 1). 
Суд апеляційної інстанції за результатом розгляду апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Остапенка Андрія Ігоровича прийняв постанову від 30 червня 2022 року, якою рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 травня 2021 року скасував повністю і ухвалив нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, мотивуючи свій висновок тим, що позивачем ОСОБА_2  не доведено підстави свого позову, а тому відсутні правові підстави для задоволення заявлених позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованостіза договором позики від 16 вересня 2019 року.
Порядок набрання рішенням суду законної сили визначається статтею 273 ЦПК України. Статтею 273 ЦПК України передбачено, що рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Таким чином, рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 травня 2021 року у цій справі до моменту прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду не набрало законної сили, а відтак наявність чи відсутність прав і фактів, що покладені в його основі та підлягають беззаперечному здійсненню (виконанню), не встановлені судом остаточно.
З дня прийняття постанови судом апеляційної інстанції від 30 червня 2022 року рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 травня 2021 року втратило законну силу, а отже втратило властивість (правову дію), яка робить це рішення загальнообов`язковим для виконання.
Правовий аналіз наведених норм законодавства та встановлених судом фактичних обставин справи  у своїй сукупності дозволяють колегії суддів апеляційного суду зробити висновок про те, що у справі, яка переглядається, заявником  ОСОБА_1 в порушення обов`язку, передбаченого статтею 12 ЦПК України, не доведено дійсної вимоги, що існувала на момент переходу  прав  та вимог  за договором від 04 вересня 2021 року, а тому відсутні правові підстави для задоволення заяви про заміну сторони виконавчого провадження за виконавчим листом, виданим  19 серпня 2021 року Святошинським районним судом міста Києва у справі № 759/5087/21 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 16 вересня 2019 року у розмірі 969 500,00 грн.
Разом з тим, вирішуючи питання про заміну сторони виконавчого провадження, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки обставинам, якими обґрунтовувалися вимоги заяви, іншим фактичним даним, які випливають із встановлених обставин, а тому висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 без оцінки вказаних обставин у сукупності не може вважатись обґрунтованим і таким, що відповідає положенням статей 76, 81, 89 ЦПК України.
Неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права у справі, яка переглядається, призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення, ухваленого у цій справі, та прийняття нового судового рішення по суті заявлених вимог ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження, які з установлених колегією суддів апеляційного суду обставин справи та наведених мотивів в редакції даної постанови підлягають залишенню без задоволення.
Перевіряючи доводи заяви ОСОБА_1 про закриття апеляційного провадження на підставі пункту 2 частини 1 статті 362 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.
Відповідно до приписів статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо, зокрема, після відкриття апеляційного провадження виявилося, що апеляційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати - пункт 2 частини 1 статті 362 ЦПК України.
Заява ОСОБА_1 про закриття апеляційного провадження  обґрунтована тим, що вона не мала наміру оскаржувати ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2021 року, оскільки право вимоги за договором позики, яке вона викупила, збиралася продати іншій третій особі. Зазначала, що скоріше за все подали апеляцію від її імені юристи, які вели її справу раніше, поспішивши та не так її зрозумівши (а.с. 64, 65 том 2).
Наведені мотиви в обгрунтування підстав для закриття апеляційного провадження за поданою апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2021 року колегія суддів апеляційного суду вважає безпідставними, з огляду на таке.
Матеріалами справи підтверджується, що 21 жовтня 2021 року заявником  ОСОБА_1 через суд першої інстанції подана апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції від 12 жовтня 2021 року (а.с.84-87 том 1).
За формою і змістом апеляційна скарга  ОСОБА_1 відповідає вимогам статті 356 ЦПК України.
Апеляційна скарга містить обов`язковий реквізит документу - підпис, який надає документу юридичної сили і свідчить про відповідальність особи, а саме  ОСОБА_1 , за його зміст.
Доказів того, що апеляційна скарга подана особою, яка не має процесуальної дієздатності, або підписана особою, яка не має права її підписувати, заявником ОСОБА_1 не надано і колегією суддів апеляційного суду під час судового розгляду справи не встановлено.
Доводи заяви ОСОБА_1 про те, що апеляційну скаргу від її імені подали юристи, які вели її справу раніше, поспішивши та не так її зрозумівши, фактично є припущенням заявника, що заборонено законом ( частина 6 статті 81 ЦПК України).
Таким чином, правові підстави для закриття апеляційного провадження за поданою апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2021 року відсутні.
Щодо клопотання представника відповідача про постановлення окремої ухвали з метою доведення  до відома правоохоронних органів факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 384 КК України - введення в оману суду шляхом подання до суду завідомо недостовірних та підроблених доказів, колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.
Згідно з частиною першою статті 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.
Окрема ухвала стосовно порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення, надсилається прокурору або органу досудового розслідування, які повинні надати суду відповідь про вжиті ними заходи у визначений в окремій ухвалі строк. За відповідним клопотанням прокурора або органу досудового розслідування вказаний строк може бути продовжено (частина одинадцята статті 262 ЦПК України).
Згідно зі статтею 385 ЦПК України суд апеляційної інстанції у випадках і в порядку, встановлених статтею 262 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.
Аналіз положень наведеної статті ЦПК України дає підстави для висновку, що окрема ухвала суду є процесуальним засобом необхідного належного реагування (судового впливу) на порушення законності, а також на причини та умови, що цьому сприяли, які виявлені ним саме під час судового розгляду. 
Постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду апеляційної інстанції, яке він може реалізувати у випадку виявлення при вирішенні спору по суті порушення певним органом чи особою вимог законодавства.
За наслідками апеляційного перегляду цієї справи колегія суддів апеляційного суду не встановила передбачених законом підстав для задоволення клопотання представника відповідача про постановлення окремої ухвали.
Відповідно до положень статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України  судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України - частина 6 статті 141 ЦПК України.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом- частина 2 статті 133 ЦПК України.
Статтями 3 і 4 Закону України «Про судовий збір» визначено об`єкти справляння судового збору, його розміри та перелік позовних заяв чи інших заяв, передбачених процесуальним законодавством, за подання яких судовий збір не справляється.
Наведений у пунктах 1, 4 частини другої статті 4 Закону України Про судовий збір перелік позовних заяв (заяв, скарг, дій), за подання яких до суду абоза вчинення яких судом встановлено ставки судового збору, за своїм змістомє вичерпним. 
Отже, справляння судового збору з інших позовних заяв (заяв, скарг), що подаються до суду, не зазначених у частині другій статті 4 Закону України «Про судовий збір», зокрема за подання заяви про заміну сторони виконавчого провадження, не передбаченоЗаконом України «Про судовий збір».
Судові витрати, що складаються з судового збору за подання апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу суду від 12 жовтня 2021 року, вимоги якої за результатом розгляду апеляційної скарги задовольняються частково, не підлягають компенсації, оскільки судове рішення скасовано тільки в частині мотивів його прийняття.
Керуючись ст.ст. 512,514 ЦК України, ст.ст. 12,18, 76,77,80,81, 95, 128-130, 141, 367, 368, 374, 376, 381-384, 442  ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2021 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.
 
Повний текст постанови складено 11 липня 2022 року.  

Головуючий:                                              Судді: