Справа № 449/1069/20                                Головуючий у 1 інстанції: Гуняк О.Я. 
Провадження № 22-ц/811/3006/21                        Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П. 
Категорія: 44

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
01 квітня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі: 
                головуючої: Н. П. Крайник 
суддів: Р.В. Савуляка, Т.І. Приколоти 
розглянувши в місті Львові, в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою представника  ОСОБА_1  – ОСОБА_2 на рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 04 червня 2021 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» та ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, -

                                               в с т а н о в и в: 

       У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» та ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП. Просив стягнути з ПрАТ “АСК ІНГО Україна” в свою користь матеріальну шкоду у розмірі 111 527 грн. 18 коп., зі ОСОБА_3 - 83 478 грн. 62 копійок.
       В обґрунтування позову покликався на те, що 01 червня 2018 року о 16.год.20хв. на автодорозі Київ-Чоп відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який керуючи транспортним засобом марки “DAFCF85,410”, н.з “ НОМЕР_1 ”, з напівпричепом марки “Bodex KIS 3W-5” н.з. “ НОМЕР_2 ” проявив неуважність до дорожньої обстановки, відповідно не відреагував на її зміну при наближенні до перехрестя, виявивши автомобіль марки “Volkswagen Touran”, н.з. “ НОМЕР_3 ”, що рухався попереду з меншою швидкістю, не вчинив заходи зменшення швидкості руху, а застосував маневр його обгону на перехресті, коли водій автомобіля марки “Volkswagen Touran”, н.з. “ НОМЕР_3 ”, ОСОБА_1 виконував поворот ліворуч. Внаслідок чого відбулося зіткнення та транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 
       Постановою Перемишлянського районного суду Львівської області від 31 січня 2020 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиннні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. На момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована у ПрАТ “АСК ІНГО Україна”, а відтак обов`язок по відшкодуванню шкоди покладається на АТ Страхова компанія «ІНГО». 
       Вважає, незаконною відмову ПрАТ “АСК ІНГО Україна” у виплаті страхового відшкодування з підстав ст. 37.1.4 ЗУ “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів”. 
       Зазначив, що постановою Перемишлянського районного суду Львівської області від 31 січня 2020 року ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, через 1 рік та 8 місяців з дня ДТП.
       Тому, у нього ( ОСОБА_1 ) не було реальної можливості подати заяву про страхове відшкодування у строки, передбачені ст.37.1.4 Закону у зв`язку з відсутністю на той момент рішення суду про визнання ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, тобто, до визнання ОСОБА_3 винним у нього не було підстав для отримання страхового відшкодування. Покликався на вимоги ст.ст.22,1166,1188 ЦК України, ЗУ “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” та просив позов задовольнити.
       Оскаржуваним рішення позов задоволено частково.
       Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 83 478 (вісімдесят три тисячі чотириста сімдесят вісім) гривень 62 копійок.
       У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
       Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 838 (вісімсот тридцять вісім) гривень 54 коп.          
       Рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог оскаржила представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .
       Зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим в частині відмови в задоволенні решти позовних вимог. Не погоджується з висновками суду про те, що позивач не скористався своїм правом на отримання страхового відшкодування та не звернувся до АТ «СК «Інго» у передбачений законом строк - 1 рік з дати ТП для отримання страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну. Покликається на норми ст. 1188 ЦК України та вказує, що ОСОБА_1 з 01 червня 2018 року по 12 листопада 2019 року був винною особою та жодним чином не мав права на страхове відшкодування. Лише 31 січня 2020 року постановою Перемишлянського районного суду Львівської області ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. З вказаної дати ОСОБА_1 набув статусу особи, яка має право на страхове відшкодування, а тому 17 лютого 2020 року звернувся до ПрАТ «АСК «Інго Україна» з заявою про страхове відшкодування.
       Вважає, що відмова у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ПрАТ «АСК Інго Україна» на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 111 527 грн.18 коп. є незаконною та такою, що порушує право останнього на відшкодування шкоди. 
       Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
       Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
       Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
       Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01).
       Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
       Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
       Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
       Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів. 
       Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Як вірно встановлено судом першої інстанції, 01 червня 2018 року о 16.год. 20 хв. на автодорозі Київ-Чоп відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який керуючи транспортним засобом марки “DAFCF85,410”, н.з “ НОМЕР_1 ”, з напівпричепом марки “Bodex KIS 3W-5” н.з. “ НОМЕР_2 ”, проявив неуважність до дорожньої обстановки, відповідно не відреагував на її зміну, при наближенні до перехрестя, виявивши автомобіль марки “Volkswagen Touran”, н.з. “ НОМЕР_3 ”, що рухався попереду з меншою швидкістю, не вчинив заходи зменшення швидкості руху, а застосував маневр його обгону на перехресті, коли водій автомобіля марки “Volkswagen Touran”, н.з. “ НОМЕР_3 ”, ОСОБА_1 виконував поворот ліворуч, внаслідок чого відбулося зіткнення та транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
       Постановою Перемишлянського районного суду Львівської області від 31 січня 2020 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Провадження в справі притягнення ОСОБА_3 закрито у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП (а.с.7-8).
       Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 12 листопада 2019 року провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (а.с.34-35).
       Згідно висновку №282 експертного автотоварознавчого дослідження ТЗОВ “Експертиза” від 05 листопада 2018 року пошкодження автомобіля Volkswagen Touran, реєстраційний номер НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_4 , виявлені після пошкодження 01 червня 2018 року, які визначені при його дослідженні 05 листопада 2018 року зазначені у пункті 1.2 дослідницької частини даного висновку та відображені на фотографіях фототаблиць. Вартість відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen Touran реєстраційний номер НОМЕР_3 ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_4 , від виявлених на момент огляду 05 листопада 2018 року його пошкоджень 01 червня 2018 року, в цінах станом на вказану дату огляду, без врахування ПДВ, становить 195005,80 гривень. Ринкова вартість досліджуваного автомобіля Volkswagen Touran реєстраційний номер НОМЕР_3 ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_4 , від виявлених на момент огляду 05 листопада 2018 року його пошкоджень 01 червня 2018 року в цінах станом на дату пошкоджень становить 347 262,28 грн. Вартість відновлювального ремонту, з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу, автомобіля Volkswagen Touran, реєстраційний номер НОМЕР_3 ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_4 , після пошкодження 01 червня 2018 року в цінах станом на час проведення дослідження, без врахування ПДВ становить 111527,18 грн. (а.с.9-32).
       Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/7028174, який був чинний на момент ДТП, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована. Згідно з вказаним полісом, ліміт відповідальності страховика забезпеченого транспортного засобу за шкоду, завдану майну третіх осіб, становив 100000 грн., франшиза - 0 гривень (а.с.56).
       17 лютого 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.55).
       Листом Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» №1725495 від 14 травня 2020 року ОСОБА_1 відмовлено у виплаті страхового відшкодування відповідно до ст. 37.1.4 Закону України “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів” з підстав неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, якщо шкода заподіяна майну потерпілого (а.с.33).
       Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО», суд першої інстанції виходив з наступного.
       Спірні правовідносини регулюються ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) та главою 82 підрозділу 2 розділу ІІІ ЦК України.
       Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).
       Відповідно до п. 35.1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; підпис заявника та дата подання заяви.
       Відповідно до пункту 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
       При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV строк є присічним і поновленню не підлягає.
       Судом встановлено, що дорожньою - транспортна пригода за участі позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_4 , сталася 01 червня 2018 року, тоді як із повідомленням про таку та з заявою про страхове відшкодування позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» лише 27 лютого 2020 року.
       Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не скористався своїм правом на отримання страхового відшкодування та не звернувся до Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» в передбачений законом строк - 1 рік з дати дорожньо-транспортної пригоди для отримання страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну.
       Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив твердження позивача про те, що позивач повідомив відповідача про ДТП відповідно до закону, однак зреалізувати своє право та подати заяву про страхове відшкодування в межах встановленого строку не зміг через відмову відповідача у прийнятті такої заяви без судового рішення про визнання винним іншого учасника ДТП, оскільки такі не підтверджені жодними доказами.
       Зазначене вище узгоджується з висновком Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеним у постановах від 12 грудня 2018 року у справі № 641/8243/14-ц (провадження № 61-10185св18), від 08 лютого 2018 року у справі № 233/6322/15-ц (провадження № 61-1080св18), від 19 грудня 2018 року у справі № 761/8048/16-ц (провадження № 61-8643св18).
       Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що слід відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО», оскільки вимогу заявлено по спливу строку, визначеного спеціальним Законом і такий строк є присічним та поновленню не підлягає.
       Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, такі фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. 
       Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
       Також, відповідно до практики ЄСПЛ, зокрема у справі «Гарсіа Руіз проти Іспанії (Garcia Ruiz v. Spain) від 21.01.1999 року (заява 30544/96), п. 26: «…при відхиленні скарги апеляційний суд може в принципі просто схвалити обґрунтування рішення суду нижчого суду…».
       Зважаючи на вказане колегія суддів вважає за можливе в цілому схвалити мотиви суду першої інстанції щодо розгляду усіх позовних вимог, викладені в оскаржуваному рішенні, вважаючи такі належними та відповідними до встановлених обставин, що мають значення та вимог закону, без додаткового дублювання.
       Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
       Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін. 
       Відповідно до вимог абзацу 2 частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
       Ураховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в цій справі, є дата складення повного судового рішення – 01 квітня 2022 року.        
       Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

  п о с т а н о в и в:   

       Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1  – ОСОБА_2 залишити без задоволення.
       Рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 04 червня 2021 року залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови. 
       Повний текст постанови складено 01 квітня 2022 року.

Головуючий:         Н.П. Крайник 

Судді:                Р.В. Савуляк 

                                                                               Т.І. Приколота