ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2022 року 
м. Київ
справа № 0940/2341/18
адміністративне провадження № К/9901/32299/19 
                                                  № К/9901/34359/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача                                                    Мельник-Томенко Ж.М., 
суддів -                                                             Жука А.В., 
                                                                      Мартинюк Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу 
за касаційними скаргами Державної служби України з питань праці та Управління Держпраці в Івано-Франківській області 
на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 (головуючий суддя - Н.В. Біньковська)
та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.11.2019 (головуючий суддя - Р.Б. Хобор, судді - Я.С. Попко, Р.П. Сеник)
у справі № 0940/2341/18
за позовом ОСОБА_1   
до Державної служби України з питань праці,
Управління Держпраці в Івано-Франківській області,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Національне агентство України з питань державної служби,  
про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 

встановив:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування 
1. ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Державної служби України з питань праці (відповідач-1), Управління Держпраці в Івано-Франківській області (відповідач-2), в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби України з питань праці від 17.09.2018 № 60-кт «Про звільнення ОСОБА_1 »;
- поновити позивач на посаді заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області;
- стягнути з Державної служби України з питань праці на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19.08.2018 до дня поновлення на роботі та всі інші передбачені законом виплати. 
2. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує про протиправність оскаржуваного наказу, оскільки позивач не виявляла бажання звільнятися з роботи, не подавала заяви про звільнення, не надавала згоди на звільнення та у вересні 2018 року не досягала згоди з посадовими особами Держпраці про припинення державної служби. Крім того, позивач вказує про своє звільнення в період тимчасової непрацездатності. 
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій 
3. Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.05.2019, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.11.2019, позов задоволено частково. Визнано протиправним і скасовано наказ Державної служби України з питань праці № 60-кт від 17.09.2018 про звільнення   ОСОБА_1 з посади заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області. Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області з 18.09.2018. Стягнуто з Управління Держпраці в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 199 750, 00 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з питань праці понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 16  575, 00 грн. Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області та в частині стягнення з Управління Держпраці в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за один місяць в розмірі 25 850, 00 грн.
4. При прийнятті рішення суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про не досягнення сторонами згоди щодо припинення трудового договору та відсутність узгодженої дати звільнення, що позбавляло відповідача права на звільнення позивача відповідно до частини другої статті 86 Закону України «Про державну службу» за угодою сторін.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги відповідача-1
5. У касаційній скарзі відповідач-1, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати в частині задоволених позовних вимог до Держпраці, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог до Держпраці у повному обсязі. 
6. В обґрунтування вимог касаційної скарги відповідач-1 вказує, що написанням заяви позивачем про її звільнення за угодою сторін створено правові наслідки у вигляді домовленості щодо її звільнення, а тому відсутність на заяві про звільнення дати звільнення не є безумовною підставою для висновку про недосягнення сторонами угоди на припинення трудового договору. Також відповідач-1 вказує про порушення судами норм процесуального права, оскільки приймаючи рішення судами стягнуто, зокрема, з Держпраці на користь позивача витрати на правничу допомогу без належного підтвердження. Крім того, вказує про безпідставне незастосування наслідків пропуску строку позивачем звернення до адміністративного суду. Також відповідач-1 вказує про прийняття судом рішення про права, свободи, інтереси та обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі, що відповідно до частини третьої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.  
Позиція позивача
7. У відзиві на касаційну скаргу позивач з доводами та вимогами касаційної скарги відповідача-1 не погоджується, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, рішення судів попередніх інстанцій - без змін. 
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги відповідача-2
8. У касаційній скарзі відповідач-2 вважає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягають скасуванню. 
9. Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги відповідач-2 вказує, що ним весь час протягом розгляду справи наголошувалось, що позивачем не дотримано строк звернення до суду. На думку відповідача-2 в даній справі об`єктивних перешкод для звернення позивача до суду за захистом своїх прав судом не встановлено, оскільки перебування позивача на амбулаторному лікуванні протягом вересня-грудня 2018 року не було обставиною, яка б заважала зверненню позивача до суду. Зазначає, що перебування позивача в тимчасовій непрацездатності не перешкоджало їй звернутися із заявою про порушення її прав до Національного агентства України з питань державної служби. Тому відповідач-2 вважає, що суд цих обставин не врахував та прийшов до помилкового висновку про поважність причин пропущення строку звернення до суду. Крім того, відповідач-2 не погоджується із рішеннями судів попередніх інстанцій в частині визначення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу. На переконання відповідача-2 така (сума) підлягає зменшенню, оскільки позивач перебувала в тимчасовій непрацездатності 59 календарних днів, а тому період вимушеного прогулу становить 111 робочих днів, а не 170 днів, як встановлено судами.  
Позиція інших учасників справи
10. У відзиві на касаційну скаргу позивач заперечує проти доводів касаційної скарги відповідача-2, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, оскаржувані судові рішення - без змін. 
11. У відзиві на касаційну скаргу Національне агентство України з питань державної служби вказує, що у зв`язку з тим, що між ОСОБА_1 та Головою Держпраці, як суб`єктом призначення, не досягнуто домовленості, за умов відсутності у заяві про звільнення дати звільнення за угодою сторін, робочою групою Національного агентства України з питань державної служби встановлено порушення законодавства про державну службу в частині звільнення ОСОБА_1 за угодою сторін.   
Рух касаційної скарги
12. Ухвалою Верховного Суду від 25.11.2019 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Державної служби України з питань праці.
13. Ухвалою Верховного Суду від 17.12.2019 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Управління Держпраці в Івано-Франківській області.
14. Ухвалою Верховного Суду від 27.04.2022 адміністративну справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи 
15. В травні 2015 року ОСОБА_1 призначена на посаду заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області.
16. 03.09.2018 ОСОБА_1 надано окреме доручення №106/11-18 прибути до апарату Державної служби України з питань праці о 10 год. 00 хв. 04.09.2018 для надання пояснень з питань викладених у вимозі Голови дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ Державної служби України з питань праці О. Дем`яненка.
17. Наказом Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 03.09.2018                 № 450-відр. на виконання окремого доручення голови Державної служби України з питань праці Р. Чернеги від 03.09.2018 №106/11-18 ОСОБА_1 відряджено до м. Києва з 03.09.2018 по 05.09.2018.
18. 14.09.2018 ОСОБА_1 надано окреме доручення № 205/11-18 прибути до апарату Державної служби України з питань праці о 10 год. 00 хв. 18.09.2018 для ознайомлення з результатами дисциплінарного провадження.
19. Наказом Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 17.09.2018                № 483-відр. на виконання зазначеного окремого доручення голови Державної служби України з питань праці Р. Чернеги від 14.09.2018 ОСОБА_1 відряджено до м. Києва з 17.09.2018 по 19.09.2018.
20. 17.09.2018 позивачем подано службову записку про відсутність законних підстав для направлення у відрядження.
21. 17.09.2018 головою Державної служби України з питань праці Чернегою Р.Т. надано ОСОБА_1 окреме доручення № 208/11-18 прибути до апарату Державної служби України з питань праці о 10 год. 00 хв. 18.09.2018 для ознайомлення з результатами дисциплінарної справи.
22. Наказом Державної служби України з питань праці № 60-кт від 17.09.2018               ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківські області 18.09.2018 відповідно до частини другої статті 86 Закону України «Про державну службу», за угодою сторін. 
23. Підставою звільнення вказано заяву ОСОБА_1 , лист погодження Міністерства соціальної політики України від 13.09.2018 № 17670/0/2-18/30.
24. Відповідно до заяви ОСОБА_1 на ім`я голови Державної служби України з питань праці Чернеги Р.Т. позивач просить звільнити її з посади заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області за згодою сторін. 
25. На заяві головою Державної служби України з питань праці Чернегою Р.Т. накладено резолюцію «для відповідної роботи».
26. Наказом Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 18.09.2018                № 201-к оголошено наказ Державної служби України з питань праці № 60-кт від 17.09.2018 «Про звільнення ОСОБА_1 ».
27. Згідно листків непрацездатності позивач перебувала на лікуванні у період з 17.09.2018 по 11.10.2018 - №529724, з 12.10.2018 по 19.10.2018 - №529830, з 22.10.2018 по 09.11.2018- №529885, з 12.11.2018 - по 30.11.2018 -№486401, з 03.12.2018 по 12.12.2018 - №418033. 
Позиція Верховного Суду 
28. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина перша статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України у редакції, яка була чинною до 08.02.2020).
29. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина третя статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України у редакції, яка була чинною до 08.02.2020).
30. Одним із доводів касаційної скарги відповідача-1 є посилання на порушення судами норм процесуального права, а саме прийняття рішення про права, свободи, інтереси та обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі. Так скаржник вказує, що наказом Держпраці від 31.01.2019 № 4-кт «Про призначення ОСОБА_4 » 01.02.2019 ОСОБА_4 призначено на посаду заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області. Станом на 27.05.2019, момент проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, ОСОБА_4 займає посаду начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області, на яку суд зобов`язав Держпраці негайно поновити позивача. Відповідач-1 наголошує про бездіяльність судів першої та апеляційної інстанцій стосовно незалучення ОСОБА_4 до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, оскільки прийняте судом рішення порушує право ОСОБА_4 на державну службу та не відповідає задекларованих принципам, визначених у статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо права на справедливий суд. 
31. Відповідно до частини другої статті 49 Кодексу адміністративного судочинства України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов`язки. Вони можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням учасників справи. Якщо адміністративний суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до судового розгляду встановить, що судове рішення може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Вступ третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, не має наслідком розгляд адміністративної справи спочатку.
32. Про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі. Ухвала за наслідками розгляду питання про вступ у справу третіх осіб окремо не оскаржується. Заперечення проти такої ухвали може бути включено до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за результатами розгляду справи (частина п`ята статті 49 Кодексу адміністративного судочинства України).
33. З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 зверталася до суду першої інстанції із заявою про забезпечення позову до пред`явлення позову до Державної служби України з питань праці, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Національне агентство України з питань державної служби,                ОСОБА_4 , в якій просила вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони Державній службі України з питань праці вчиняти дії та приймати рішення по призначенню ОСОБА_4 на посаду заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області до набрання законної сили рішення у справі.  
34. Таким чином, при вирішенні питання про відкриття провадження у справі суду першої інстанції було відомо, що судове рішення може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, а саме - ОСОБА_4 . 
35. При цьому суд першої інстанції не залучив ОСОБА_4 до участі в справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.
36. На вказане порушення норм процесуального права суд апеляційної інстанції уваги не звернув.
37. Отже, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 прийняте про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
38. Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд, якщо суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі. 
39. За таких обставин суд приходить до висновку, що оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд.
Висновки щодо розподілу судових витрат 
40. Відповідно до частини шостої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
41. Оскільки суд касаційної інстанції не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється. 
Керуючись пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15.01.2020 №460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», статтями 139, 327, 341, 345, 349, 353, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

постановив:

1. Касаційні скарги Державної служби України з питань праці та Управління Держпраці в Івано-Франківській області задовольнити частково. 
2. Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.11.2019 у справі             № 0940/2341/18 скасувати. 
3. Справу № 0940/2341/18 направити на новий розгляд до суду першої інстанції - Івано-Франківського окружного адміністративного суд. 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                     Ж.М. Мельник-Томенко 

Судді                                                                  А.В. Жук
                                                                      
                                                                      Н.М. Мартинюк