Ухвала
 
18 липня 2022 року
м. Київ
 
справа № 363/4316/19
провадження № 61-6077ск22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Фаловської І. М.,
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 15 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператора газорозподільної системи «Київоблгаз» про захист прав споживачів,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» (далі - АТ «ОГС «Київоблгаз»), в якому, враховуючи уточнення до позовних вимог, просив: зобов`язати відповідача повернути йому зайво сплачені кошти за нарахований коефіцієнт (додаткові витрати за приведення газу до стандартних умов) за жовтень 2018 року - серпень 2019 року у розмірі 714,32 грн; зобов`язати відповідача здійснити йому перерахунок для сплати за використаний газ з жовтня 2019 року по травень (включно) 2020 року, без приведення газу до стандартних умов на підставі діючої постанови НКРЕКП № 1498 від 23 листопада 2018 року; зобов`язати відповідача у подальшому надавати йому всі квитанції до сплати за спожитий газ, завчасно та без врахування приведення газу до стандартних умов, на весь час дії постанови НКРЕКП № 1498 
від 23 листопада 2018 року; стягнути з відповідача на його користь 500 грн моральної шкоди за порушення прав споживача.
 
В обґрунтування позову посилався на те, що вказаний коефіцієнт застосований відповідачем протиправно до нього як побутового споживача на якого не поширюється дія Методики приведення об`єму природного газу до стандартних умов за показами побутових лічильників у разі відсутності приладів для вимірювання температури та тиску газу 
№ 116, затвердженої Наказом Міністерства палива та енергетики України від 26 лютого 2004 року. Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 1498 від 23 листопада 2018 року відповідачу заборонено при здійсненні обліку природного газу, використаного побутовими споживачами, приводити об`єми природного газу до стандартних умов для здійснення комерційних розрахунків за використаний природний газ побутовими споживачами.
 
Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 12 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
 
Зобов`язано АТ «ОСГ «Київоблгаз» повернути ОСОБА_1 кошти, сплачені за нарахування додаткових витрат за приведення газу до стандартних умов за період з жовтня 2018 року по серпень 2019 року у розмірі 714,32 грн. 
 
Зобов`язано АТ «ОСГ «Київоблгаз» здійснити перерахунок об`єму споживання природного газу по побутовому споживачу ОСОБА_1 відповідно до фактичних показників лічильника природного газу без нарахування додаткового коефіцієнту по приведенню газу до стандартних умов за період з жовтня 2019 року по час дії Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 1498 від 23 листопада 2018 року.
 
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 15 червня 2022 року рішення Вишгородського районного суду Київської області від 12 жовтня 2020 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову.
05 липня 2022 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 15 червня 2022 року, в якій заявник просить скасувати постанову апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Відповідно до пункту 8 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. 
 
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року 
у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, 
що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. 
У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини 
і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень 
res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
 
Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Предметом позову у цій справі є вимоги про захист прав споживачів, 
а саме: зобов`язати відповідача повернути зайво сплачені кошти за нарахований коефіцієнт (додаткові витрати за приведення газу до стандартних умов) за жовтень 2018 року - серпень 2019 року у розмірі 714,32 грн; зобов`язати відповідача здійснити йому перерахунок для сплати за використаний газ з жовтня 2019 року по травень (включно) 2020 року, без приведення газу до стандартних умов на підставі діючої постанови НКРЕКП № 1498 від 23 листопада 2018 року; зобов`язати відповідача у подальшому надавати йому всі квитанції до сплати за спожитий газ, завчасно та без врахування приведення газу до стандартних умов, на весь час дії постанови НКРЕКП № 1498 від 23 листопада 2018 року; стягнути з відповідача на його користь 500 грн моральної шкоди за порушення прав споживача.
 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином 
(рішення у справі «Зубац проти Хорватії», заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).
 
Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України.
 
При цьому, Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну та предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.
 
Підстав, які б спростовували віднесення цієї справи до категорії малозначних, касаційна скарга не містить і суд касаційної інстанції їх не встановив.
 
Європейський суд з прав людини зазначає, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонструвала наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи (рішення у справі «Азюковська проти України», від 09 жовтня 2018 року, заява № 47921/08). 
 
Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань як від заінтересованих осіб, 
так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.
 
Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої 
статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять. 
 
На підставі викладеного, Верховний Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, 
у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
 
З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
Керуючись статтею 129 Конституції України, статями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду 
від 15 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператора газорозподільної системи «Київоблгаз» про захист прав споживачів, відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                В. В. Сердюк

С. Ю. Мартєв

І. М. Фаловська