КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження                                                             Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/3464/2022                                          
 
                                                          П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
          м. Київ                                                                                         Справа № 752/8829/20
 
02 червня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів  Судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді  - Ратнікової В.М.
суддів                         - Борисової О.В.    
                                    - Левенця Б.Б.
при секретарях          -  Климчук  Т.В.,  Діденко  А.С. Шпильовій Я.І.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 вересня  2021 року, ухвалене під головуванням судді Хоменко В.С., у цивільній справі за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліко-житлосервіс» (змінена назва  Товариство з обмеженою відповідальністю " Венеція") до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території, витрат від інфляційних процесів та 3% річних,-
 
                                                 в с т а н о в и в:
 
12 травня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Ліко-житлосервіс» звернулось до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території, втрат від інфляційних процесів та 3% річних.
На обґрунтування заявлених вимог зазначало, що позивач здійснює обслуговування, утримання та експлуатацію багатоповерхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на підставі акту прийому- передачі житлового будинку від 18 жовтня 2016 року. Відповідач є власником квартири АДРЕСА_2   в цьому будинку та споживачем житлово- комунальних послуг. 
Вказує на те, що між сторонами по справі було укладено договір № 46/1/586 від 19 жовтня 2016 року «Про надання послуг» у якому сторони погодили всі істотні умови. Відповідно до п. 3.7. договору у разі збільшення фактичних витрат виконавця на надання послуг, визначених п. 1.2. договору, виконавець має право збільшити розмір плати за послуги після розміщення відповідних інформаційних оголошень у під`їздах будинку за 30 календарних днів до запланованої дати збільшення розміру плати. 
Зазначає, що ТОВ «Ліко- Житлосервіс» за тридцять днів до запланованої дати збільшення розміру плати повідомило про це мешканців будинку шляхом розміщення об`яв на дошках оголошень у під`їздах будинку. У зв`язку з нездійсненням відповідачем оплати за надані послуги у повному обсязі у нього за період з жовтня 2017 року по березень 2020 року утворилась заборгованість у сумі 6 497,13 грн.
З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог  позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по оплаті наданих житлово-комунальних послуг у розмірі 11 006,97 грн., 3% річних у розмірі 286, 26 грн. та інфляційні витрати в розмірі 519,80 грн. 
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 07 вересня  2021 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліко-житлосервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території, втрат від інфляційних процесів та 3% річних задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліко-житлосервіс» заборгованість за оплату послуг станом на 27.04.2021 року за період з жовтня 2017 року по березень 2021 року в розмірі 11 006,97 грн. (одинадцять тисяч шість гривень 97 копійок), інфляційні втрати в розмірі 519,80 грн. (п`ятсот дев`ятнадцять гривень 80 копійок), 3 % річних в розмірі 286,26 грн. (двісті вісімдесят шість гривень 26 копійок), а всього - 11 812,23 грн. (одинадцять тисяч вісімсот дванадцять гривень 23 копійки).
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліко-житлосервіс» судовий збір у розмірі 2 102,00 грн. (дві тисячі сто дві гривні 00 копійок).
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції,  01 грудня 2021 року відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 вересня  2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним.
Зазначає, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, не застосував положення Закону України «Про житлово- комунальні послуги».
Вказує на те, що за весь період, за який з нього стягнута заборгованість за рішення суду, він здійснював оплату послуг відповідно до умов договору, отже суд першої інстанції стягнув з нього подвійну вартість наданих йому послуг.
Не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що достатньою підставою для зміни вартості послуг є внутрішній наказ  ТОВ " Ліко-житлосервіс" № 41 від 30.10.2017 року «Про внесення змін до вартості послуг по АДРЕСА_1 », оскільки нормами ЦК України та діючих у відповідні періоди Законів України такий порядок зміни умов договору та тарифів на ЖКП не передбачено. Окрім того, доказів виконання позивачем вимог закону № 1875- IV та порядку № 390 щодо  процедури зміни тарифів та умов договору  позивачем до суду надано не було.
Звертає увагу, що судом першої інстанції не враховано, що в справі відсутні докази існування  та розміщення  позивачем в під`їзді будинку  оголошення про зміну тарифів на житлово-комунальні послуги, про яке йде мова в пункті 3.7 укладеного  між сторонами договору № 46/1/586 про надання послуг від  19.10.2016 року. 
Посилається на те, що 10 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про житлово- комунальні послуги» № 2189-VIII від 09 листопада 2017 року відповідно до ст. 10 якого заборонено такий спосіб зміни тарифів як одноособове рішення управителя чи надавача послуг. 
Зазначає, що він неодноразово подавав заяви та акти - претензії до ТОВ «Ліко-житлосервіс» з приводу порушення умов договору, але вони були залишені без розгляду у строки встановлені законодавством України.
03 лютого 2022 року представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліко-житлосервіс» адвокат Безродний Андрій Юрійович подав до Київського апеляційного суду письмові пояснення в яких зазначав, що відповідач має на меті ухилитися від оплати належним чином наданих йому житлово- комунальних послуг. 
Вважає, що висновки апелянта відносно того, що позивачем було незаконно змінено вартість житлово-комунальної послуги  з утримання  будинку та прибудинкової території є помилковими, оскільки така зміна відповідає умовам договору про надання послуг № 46/1/586 від 19.10.2016 року, який укладений між позивачем та відповідачем. 
Вказує на те, що позивачем надавались послуги вчасно, безперебійно, у повному обсязі та належної якості. 
Звертає увагу, що належних чином оформлених претензій щодо неякісного надання послуг, ненадання послуг чи надання послуг не в повному обсязі відповідач не заявляв та від отримання послуг не відмовлявся.
Зазначає, що у зв`язку з тим, що у період з жовтня 2017 року по березень 2021 року  відповідач не оплачував послуги в повному обсязі, у нього утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 11 006,97 грн.  Заперечуючи проти позову, відповідач не надав до суду свого розрахунку на спростування доводів позивача.
З огляду на вище викладене, просив суд апеляційної інстанції залишити без задоволення апеляційну скаргу відповідача, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
В судових засіданнях  03.02.2022 року та  10.02.2022 року відповідач ОСОБА_1   повністю підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити. Представник позивача  адвокат Безродний Андрій Юрійович  проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу- без задоволення. 03 березня 2022 року  справа була знята з розгляду у зв`язку із введенням  воєнного стану відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року. Після відновлення роботи Київського апеляційного суду  подальший розгляд справи було призначено на   02 червня 2022 року. В судове засідання  02 червня 2022 року   сторони не з`явились, про день та час слухання справи повідомлені,  позивач причину  неявки свого представника суду не повідомив, відповідач  ОСОБА_1   29.05.2022 року  направив на адресу апеляційного суду клопотання  про відкладення слухання справи до повного  звільнення України від агресора та відміни воєнного стану на території України  з огляду на те, що  він  призваний до лав Збройних сил України та виконує  свій військовий обов`язок, при цьому будь-яких доказів на підтвердження вказаної обставини до клопотання не надав .  З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку про  можливість продовження розгляду справи у відсутності  представника позивач та відповідача.
Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач ТОВ «Ліко- житлосервіс» на підставі акту прийому- передачі житлового будинку від 18 жовтня 2016 року прийняв в обслуговування введений в експлуатацію згідно сертифікату відповідності  ІУ № 165162921258 від 18 жовтня 2016 року житловий будинок по АДРЕСА_1 . (а.с. 7)
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 . (а.с. 10)
19 жовтня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ліко- житлосервіс» в особі директора Соколова Віталія Олександровича та ОСОБА_1 , що є власником квартири було укладено договір № 46/1/586 про надання послуг.
Відповідно до п. 1.1. зазначеного договору виконавець бере на себе зобов`язання надавати послуги, визначені в п. 1.2. договору у житловому будинку по АДРЕСА_4 , а замовник зобов`язується забезпечувати своєчасну оплату цих послуг у строк та на умовах, що передбачені договором.
Згідно  умов п. 1.2. вказаного договору для забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинку і споруд та прибудинкової території в порядку та на умовах, визначених цим договором, виконавець зобов`язується за дорученням замовника протягом строку, зазначеного в договорі, за плату надавати наступні послуги: прибирання прибудинкової території; прибирання сходових кліток; вивезення побутових, великогабаритних, рідких відходів (збирання, зберігання, перевезення, перероблення, утилізація, знешкодження та захоронення); технічне обслуговування ліфтів; обслуговування систем диспетчеризації; технічне обслуговування внутрішньо будинкових систем гарячого, холодного водопостачання, водовідведення, теплопостачання, зливової каналізації; дератизація; дезінсекція; технічне обслуговування та поточний ремонт систем протипожежної автоматики та димовидалення, а також інших внутрішньо будинкових інженерних систем у разі їх наявності; поливання дворів, клумб і газонів; освітлення місць загального користування, підвальних приміщень та підкачування води.
Відповідно до розділу 2, пункту 2.1.1. договору  замовник має право на своєчасне отримання послуг належної якості згідно із законодавством.
Замовник зобов`язаний оплачувати послуги в порядку та на умовах визначених цим договором та своєчасно інформувати виконавця про виявлення несправності в інженерних мережах, конструктивних елементах належного йому приміщення (п. 2.2.1., 2.2.2. договору )
У разі несвоєчасного внесення платежів (лише після отримання такої вимоги виконавця) сплачувати пеню у розмірі, встановленому цим договором. (п. 2.2.5.)
Виконавець має право нараховувати у разі несвоєчасного внесення замовником плати за надані послуги пеню у розмірі, встановленому договором та вимагати її сплати. (п. 2.3.3.)
Виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасне надання послуг належної якості згідно із законодавством. (п. 2.4.1.)
Розділом 3 договору сторони погодили вартість та оплату спожитих послуг, а саме відповідно до п. 3.1. розмір змінюється в залежності від строку оплати послуг, відповідно до Розпорядження КМР (КМДА) № 140 від 03.02.2011 року Про впорядкування нарахування плати за житлово-комунальні послуги в м. Києві . Таким чином, розмір щомісячної плати становить: у разі внесення замовником плати за надані послуги до 20-го числа - 370,92 грн.; після 20-го числа - 388,59 грн.
Відповідно доп. 3.7. розділу 3 договору сторонами погоджено, що у разі збільшення фактичних витрат виконавця на надання послуг, визначених п. 1.2. договору, виконавець має право збільшити розмір плати за послуги, після розміщення відповідних інформаційних оголошень у під`їздах будинку за 30 календарних днів до запланованої дати збільшення розміру плати.
Сторони також погодили, що замовник несе відповідальність за несвоєчасне внесення платежів за послуги шляхом сплати пені у розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожний день прострочення в порядку, визначеному цим договором(лише згідно заявленої виконавцем вимоги, що подається чи не подається на розсуд виконавця). (п. 4.1.2.)
Відповідно до п. 6.1. договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31 грудня 2016 року або до дати затвердження органом місцевого самоврядування тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. У разі, коли за місяць до закінчення дії цього договору однією із сторін не заявлено у письмовій формі про розірвання договору або необхідність його перегляду, цей договір вважається щороку продовженим.
Згідно умов п. 6.3. розділу 6 договору після затвердження тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій органами місцевого самоврядування відповідно до діючого законодавства, сторони зобов`язуються укласти договір про надання послуг з утримання будинків і та прибудинкових територій, підготовлений виконавцем на основі типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 року № 529. Виконавець зобов`язується розмістити у під`їздах житлового будинку інформаційні оголошення про затвердження тарифу та про необхідність укладення між виконавцем та замовником договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, підготовлений виконавцем на основі типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 року № 529.
Замовник зобов`язаний протягом 30 календарних днів після розміщення відповідного оголошення з`явитись для укладення з виконавцем договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, підготовлений виконавцем на  основі типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 року № 529. Якщо замовник протягом 30 календарних днів після розміщення відповідного оголошення не з`явиться для укладення з виконавцем договору про надання з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, підготовлений виконавцем на основі типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 року № 529, то договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій вважається узгодженим (укладеним) між сторонами, а замовник набуває усіх прав та обов`язків, визначених договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, підготовлений виконавцем на основі типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 року № 529.
30 жовтня 2017 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Ліко- житло сервіс» було видано наказ № 41 про внесення змін до вартості послуг по АДРЕСА_1 , відповідно до якого було встановлено з 01 листопада 2017 року вартість послуг з обслуговування будинку та прибудинкової території згідно з фактичними витратами: для квартир, крім квартир першого поверху, в розмірі 5,81 грн/м2 та для квартир першого поверху в розмірі 4,47 грн/м2. (а.с. 12)
Відповідно до розрахунку заборгованості за житлово- комунальні послуги по житловому приміщенню (квартирі), що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , заборгованість ОСОБА_1 за період з жовтня 2017 року по березень 2020 року  становить 6 497,13 грн. (а.с. 13)
Згідно із розрахунком нарахування суми інфляційних витрат та 3% річних за період з жовтня 2017 року по березень 2020 року, інфляційні втрати становлять 304,85 грн., 3% річних становлять 222,41 грн.(а.с. 14)
Відповідно до розрахунку заборгованості за житлово- комунальні послуги по житловому приміщенню (квартирі), що розташоване за адресою: АДРЕСА_4   заборгованість  ОСОБА_1 за період з 01 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року становить 4 509,84 грн. (а.с. 106)
Згідно із розрахунком нарахування суми інфляційних втрат та 3% річних станом на 26 квітня 2021 року інфляційні витрати становлять 214,95 грн., 3% річних становлять 63,85 грн. (а.с. 107)
Задовольняючи позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліко-житлосервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті вартості  послуги за утримання будинку та прибудинкової території, витрат від інфляційних процесів та 3% річних, суд першої інстанції посилався на те, що відповідач належним чином не виконує свій обов`язок щодо сплати вартості спожитих послуг в повному обсязі, будь-яких доказів на спростування зазначених обставин суду не надано, окрім того відповідач не звертався з будь-якими претензіями до ТОВ «Ліко-житлосерві» щодо ненадання послуг або їх неналежного надання. Розрахунок заборгованості , наданий позивачем, проведений відповідно до вимог чинного законодавства та не спростований відповідачем.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. 
Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове  рішення повинно  ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним  є рішення, ухвалене  судом відповідно до норм матеріального  права із дотриманням  норм  процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому  засіданні.
Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Між сторонами склалися відносини у сфері житлово-комунальних послуг, які регулюються положеннями Закону України Про житлово-комунальні послуги (далі - Закон).
Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.
Предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.
Відповідно до ст.179 ЖК України, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Згідно з п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків» затверджених постановою  Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572» з подальшими змінами та доповненями, власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст.162 ЖК України власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки.
За правилами статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Судом встановлено, що позивач ТОВ «Ліко- житлосервіс» на підставі акту прийому- передачі житлового будинку від 18 жовтня 2016 року прийняв в обслуговування введений в експлуатацію згідно сертифікату відповідності  ІУ № 165162921258 від 18 жовтня 2016 року житловий будинок по АДРЕСА_1 .
Відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 .
Укладаючи договір № 46/1/586 про надання послуг, сторони погодили, що виконавець бере на себе зобов`язання надавати послуги, визначені в п. 1.2. договору у житловому будинку по АДРЕСА_4 , а замовник зобов`язується забезпечувати своєчасну оплату цих послуг у строк та на умовах, що передбачені договором. (п. 1.1.)
Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
За змістом статей  205, 207 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно з статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За нормою ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Судом першої  інстанції встановлено, що між сторонами було укладено договір про надання послуг від 19 жовтня 2016 року, в якому сторони погодили усі істотні умови, зокрема, умови щодо зміни тарифів. В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач в установленому законом порядку оскаржував зазначений вище договір, отже колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що договір про надання послуг від 19 жовтня 2016 року є діючим, волевиявлення сторін було вільним.
Також в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач звертався до позивача з претензіями щодо ненадання послуг чи надання послуг неналежної якості або щодо  відмови від отримання житлово- комунальних послуг, які надавались позивачем.
Змінюючи вартість послуг по АДРЕСА_1 , позивач керувався умовами  укладеного між сторонами  п. 3.7. договору про надання послуг від 19 жовтня 2016 року № 46/1/586.
Окрім того, на звернення відповідача ОСОБА_1 від 12 липня 2018 року позивач ТОВ «Ліко- житлосервіс» надав  йому   відповідь, в якій зазначив, що саме на підставі  п. 3.7. договору № 46/1/586 відбулась зміна тарифів. Також  позивач зазначив, що 28 лютого 2017 року наказом ТОВ «Ліко- житлосервіс» № 15 було встановлено єдиний тариф для будинку по АДРЕСА_1 згідно з фактичними витратами в розмірі 3,74 грн. за 1 кв.м., в подальшому 30 жовтня 2017 року наказом ТОВ «Ліко- житлосервіс» було встановлено з 1 листопада 2017 року вартість послуг з обслуговування будинку та прибудинкових територій для будинку АДРЕСА_1 згідно з фактичними витратами в розмірі 5.81 грн/м2, про що повідомлялось шляхом розміщення відповідних інформаційних оголошень у під`їздах будинку. (а.с. 122)
З огляду на вище викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що  оскільки відповідач належним чином не виконував своїх зобов`язань, щодо сплати вартості спожитих послуг в повному обсязі, у нього утворилась заборгованість за надані послуги з утримання будинку та прибудинкових територій у розмірі 11 006,97 грн., в добровільному порядку вказану заборгованість відповідач  не погашає, а тому позовні вимоги  є обгрунтованими  та підлягають задоволенню. 
Доводи апеляційної скарги  відповідача  про те, що за весь період, за який з нього стягнута заборгованість він здійснював оплату послуг відповідно до умов договору, отже суд першої інстанції стягнув з нього подвійну оплату за  вказані послуги, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідачем не було надано суду доказів того, що він в повному обсязі оплачував надані йому комунальні послуги з урахуванням зміни тарифів.
Доводи апеляційної скарги  відповідача про те, що нормами ЦК України та діючих у відповідні періоди Законів України не передбачено внесення змін до  умов договору та тарифів на житлово-комунальні послуги шляхом винесення внутрішнього наказу балансоутримувачем ( управителем ) будинку, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки зміна тарифів  на житлово- комунальні послуги  в будинку АДРЕСА_1 відбулася  відповідно до умов укладеного між сторонами  договору  про надання послуг від 19 жовтня 2016 року № 46/1/586, п.3.7 якого  визначає, що у разі збільшення фактичних витрат виконавця на надання послуг, визначених п. 1.2. договору, виконавець має право збільшити розмір плати за послуги, після розміщення відповідних інформаційних оголошень у під`їздах будинку за 30 календарних днів до запланованої дати збільшення розміру плати. Зміни до вказаного договору сторонами не вносились. Наказ № 41 про внесення змін до вартості послуг по АДРЕСА_1 , відповідно до якого було встановлено з 01 листопада 2017 року вартість послуг з обслуговування будинку та прибудинкової території згідно з фактичними витратами: для квартир, крім квартир першого поверху, в розмірі 5,81 грн/м2 та для квартир першого поверху в розмірі 4,47 грн/м2 був виданий позивачем саме на виконання умов договору.  Відповідачем не надано доказів того, що даний договір ним оскаржувався та його визнано недійсним.
Доводи апеляційної скарги відносно того, що 10 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про житлово- комунальні послуги» № 2189-VIII від 09 листопада 2017 року відповідно до ст. 10 якого заборонено такий спосіб зміни тарифів як одноособове рішення управителя чи надавача послуг, колегія суддів відхиляє оскільки накази ТОВ «Ліко- житлосервіс» про зміни тарифів було видано 30 жовтня 2017 року, тобто до набрання чинності Закону України «Про житлово- комунальні послуги». Окрім того, як зазначалось раніше, змінюючи розмір тарифів позивач керувався п. 3.7. договору № 46/1/586 про надання послуг, який підписаний  виконавцем ТОВ " Ліко-житлосервіс" та  замовником  ОСОБА_1 , а тому такий порядок зміни тарифів погоджений сторонами і не є одноособовим рішення управителя..
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що він неодноразово подавав до ТОВ «Ліко-житлосервіс» заяви та акти- претензії  з приводу порушення умов договору, але вони були залишені без розгляду у строки встановлені законодавством України,  правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, так як  з наявних в матеріалах справи актів- претензій вбачається, що відповідач звертався до позивача з вимогою щодо проведення коригування рахунків за спожиті житлово- комунальні послуги. На вказані звернення  ОСОБА_1   надавались відповіді  ТОВ «Ліко- житлосервіс». Строки  розгляду  позивачем претензій  відповідача та ненадання на них відповідей не є предметом спору у даній справі.
Задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача   інфляційних втрат в сумі  519,80 грн.  та 3 % річних в сумі  286,26 грн.  за період прострочення виконання зобов`язань  щодо оплати вартості спожитих комунальних послуг з  квітня 2020 року по  березень 2021 року, суд першої інстанції посилався на обгрунтованість вказаних вимог та відповідність їх вимогам ст. 625 ЦК України .
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду  першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі №6-49цс12 і постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 14-446цс18.
З огляду на наявність у відповідача  невиконаного зобов`язання щодо сплати вартості спожитих житлово-комунальних послуг  в сумі  11 006,97 грн. та вимоги  ч.2 ст. 625 ЦК України,колегія суддів погоджується  з висновком суду першої інстанції  про наявність підстав для  стягнення з відповідача на користь позивач  інфляційних втрату розмірі 519,80 грн.  та 3 % річних у розмірі 286,26 грн., виходячи з розрахунку щомісячних розмірів заборгованості та періоду, протягом якого відповідач має нести відповідальність за порушення грошового зобов`язання 
Відповідачем  до суду  першої або апеляційної інстанціїне надано власного розрахунку заборгованості на спростування доводів і розрахунку позивача або об`єктивних доказів про погашення заборгованості та її відсутності.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів  вважає, що  рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 вересня  2021 року постановлене з дотриманням норм процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст.  367, 368, 374, 375, 381 - 384  ЦПК України, суд,-
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1   залишити без задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 вересня  2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених  п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 06 червня 2022 року.

 
Головуючий:                                             Судді: