Справа № 461/5590/21                                 Головуючий у 1 інстанції: Романюк В.Ф. 
Провадження № 22-ц/811/470/22                         Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

        06 червня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

               головуючого - судді Цяцяка Р.П., 
               суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,
за участю секретаря Симця В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області на рішення Галицького районного суду міста Львова від 10 січня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції та Головного управління Державної казначейської служби у Львівській області, в якому просив стягнути з Головного управління Державної казначейської служби у Львівській області на користь позивача моральну шкоду у розмірі 18 000 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 24.11.2020 року інспектором Управління патрульної поліції у Львівській області лейтенантом поліції Ляхович І.С. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАМ № 3471703, відповідно до якої ОСОБА_1 24.11.2020 року о 09 год. 29 хв. по вул. Чорновола 161, керуючи автомобілем «Volkswagen Touran», НОМЕР_1 , не виконав умови дорожньої розмітки 1.30 «місце для інваліда», чим порушив п.8.5.1. ПДР України - порушення вимог горизонтальної дорожньої розмітки, у зв`язку з чим на позивача було накладено штраф у розмірі 1 700 грн.
Постановою Галицького районного суду міста Львова від 28.01.2021 року у справі №461/10172/20 вищезгадану постанову інспектора поліції від 24 листопада 2020 року було скасовано, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито.
Зазначалося, що внаслідок незаконного притягнення позивача до адміністративної відповідальності, що відбулося у результаті незаконних дій поліцейського Управління патрульної поліції в Львівській області Департаменту патрульної поліції, позивачу була заподіяна моральна шкода, яка полягала у приниженні його честі та гідності; спричиненні моральних переживань, зумовлених страхом бути повторно зупиненим працівниками поліції з тих самих підстав, а також необхідністю доводити спочатку працівнику поліції свою невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, а потім - і у судових засіданнях (а.с. 1-5).
Оскаржуваним рішенням позов частково задоволено та стягнуто з Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2 000 грн. 

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 120-125).
Дане рішення оскаржило Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області.
Апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та на порушення і неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.
Звертає увагу на те, що Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області не є заподіювачем шкоди, а відтак вважає неправомірним стягнення моральної шкоди саме зі згаданого відповідача/апелянта (а.с. 128-130).

       Всі учасники справи, будучи своєчасно належним чином повідомленими про апеляційний розгляд справи 06 червня 2022 року (а.с. 148-156), в судове засідання не з`явилися, явку своїх представників не забезпечили і про причини такої неявки суд не повідомили, що (у відповідності до частини 2 статті 372 ЦПК України) не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частинами першою - третьою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як вбачається зі змісту роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", спори про відшкодування заподіяної фізичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише тоді, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди, а також при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону „Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 2), і при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Умовою відповідальності є неправомірне рішення, дія чи бездіяльність, внаслідок яких завдано моральну шкоду. Зобов`язання відшкодувати моральну (немайнову) шкоду виникає лише за умови, що вказана шкода є безпосереднім наслідком певної протиправної дії (бездіяльності). За загальним правилом, зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає з вини відповідача. Відповідальність без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.
При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями відповідачів та спричиненням моральної шкоди.

Як вбачається зі змісту доводів позовної заяви ОСОБА_1 , на твердження останнього моральну шкоду йому було заподіяно інспектором Управління патрульної поліції у Львівській області лейтенантом поліції Ляхович І.С. - в результаті винесення останнім постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, яку (згадану постанову) у подальшому в судовому порядку було скасовано - з закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.
У частині 4 статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до пунктів 63 та 64 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (провадження № 14-514цс19) у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляє державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі №5023/10655/11 (провадження № 12-161гс18) (пункт 6.22), від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (постанова № 14-316цс19) (пункт 33), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14-447цс19) (пункт 28)), зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду.
Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган (пункт 44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №242/4741/16-ц (провадження № 14-515 цс 19).
Отже, належним відповідачем у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів (зокрема) патрульної поліції, є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади, яким заподіяно шкоду. 
Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18).

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.
У прохальній частині позовної заяви ОСОБА_1 просив стягнути моральну шкоду саме з Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області, до рішень, дій чи бездіяльності якого (як відповідача - юридичної особи), як і його (управління) посадових осіб, ОСОБА_1 у поданому ним позові претензій не заявляє.
За вищенаведених обставин оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового - про відмову ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог до Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області про стягнення моральної шкоди.

       В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем долучено до позовної заяви рішення Галицького районного суду міста Львова від 28 січня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області, яким згаданий адміністративний позов було задоволено та скасовано постанову інспектора Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Ляхович І.С. про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 (а.с. 6-9).
       Як вбачається зі змісту вищезгаданого рішення, цим рішенням суду у адміністративній справі, що набрало законної сили, встановлено, що відповідним органом державної влади, яким позивачу ОСОБА_1 було заподіяно шкоду, є така юридична особа, як Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, і ця обставина (у відповідності до статті 82 ЦПК України) доказуванню не підлягає.
       В той же час, ОСОБА_1 , як позивач, таку юридичну особу, як Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, до участі у даній справі не залучав та (відповідно) позовних вимог до такої не пред`являв, оскільки такий відповідач, як Департамент патрульної поліції, є юридичною особою відмінною від такої юридичної особи,  як  Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, однак і до Департаменту патрульної поліції позивач позовних вимог не пред`являв. 
Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, що судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають.
Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини шостої статті 19 ЦПК України).
Згідно з частиною дев`ятою наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2022 року - 2 481, 00 грн.

Предметом позову у цій справі є відшкодування моральної шкоди у розмірі 18 000 грн. 00 коп.
Таким чином, ціна позову у цій справі складає 18 000 грн. 00 коп., що станом на 01 січня 2022 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481, 00 грн. х 100 = 248 100, 00 грн).
Урахувавши, що ціна позову у цій справі становить 18 000 грн. 00 коп., судові рішення, ухвалені у такій справі, не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п.п. 1-4, 381, 382, 383, 384, 389 ч.3 п.2 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області задовольнити.

Рішення Галицького районного суду міста Львова від 10 січня 2022 року скасувати і ухвалити нову постанову - про відмову ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог до Головного управління Державної казначейської служби у Львівській областіпро стягнення моральної шкоди.

Постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Повну постанову складено 06 червня 2022 року.

       Головуючий:                                                 Цяцяк Р. П.
       
       Судді:                                                                 Ванівський О.М.

                                                                         Шеремета Н.О.