РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2022 року 
м. Рівне

Справа № 569/2151/21
Провадження № 22-ц/4815/527/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчук Н. М.,
суддів: Боймиструка С. В., Шимківа С. С.,
секретар судового засідання – Ковальчук Л. В.

учасники справи:
позивач – Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 листопада 2021 року у складі судді Панас О. В., ухвалене в м. Рівне, повний текст рішення складено 06 грудня 2021 року, 

в с т а н о в и в :

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог вказувало, що 19.07.2007 року АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір ROHPGA20410236 , за умовами якого Банк зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 78 000,00 доларів США на термін до 19.07.2022 р., а ОСОБА_1 зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.  В забезпечення виконання зобов`язання за Договором ROHPGA20410236 між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки. Банк свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, видавши відповідачці кредит. Однак ОСОБА_1  в  порушення умов кредитного Договору та ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки, у зв`язку з чим станом на 25.11.2020 року у неї виникла заборгованість у розмірі 478 272,83 доларів США, яка складається з наступного: 78 166,31 доларів США – заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 108 764,21 доларів США – заборгованість по відсотках за користування кредитом; 13 798,83 доларів США – заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 277 543,48 доларів США – пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.  Просив суд стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 122 563,04 доларів США, що за курсом 28.37 відповідно до службового розпорядження НБУ від 25.11.2020 року складає 3 477 113,44 грн. станом на 25.11.2020 року за кредитним договором № ROHPGA20410236 від 19.07.2007 року, яка складається з: 108 764,21 доларів США – заборгованість по відсотках за користування кредитом; 13 798,83 доларів США – заборгованість по комісії за користуванням кредитом, а також судові витрати в розмірі 52 156,70 грн.    

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 30 листопада 2021 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції вмотивоване положеннями ст. 625 ЦК України, яка передбачає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої на вимогу кредитора, та обґрунтовано встановленими обставинами справи, підтвердженими належними доказами, які свідчать про те, що із вимогою про стягнення відсотків на підставі ст.. 625 ЦК України Банк не звертався, у зв`язку з чим позовні вимоги є безпідставними.
Вважаючи рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, ПАТ КБ «ПриватБанк» оскаржило його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, у було звернуто стягнення на предмет іпотеки і на його виконання було реалізовано іпотечне майно. Додає, що виручені кошти були зараховані як погашення боргу за кредитним договором, в результаті чого зменшилася сума боргу по тілу кредиту, однак коштів від реалізації майна виявилося недостатньо для погашення усієї заборгованості за кредитним договором. Звертає увагу, що Банк у позовній заяві просив стягнути з відповідачів відсотки та комісію, які були нараховані в тому числі до моменту звернення із позовною заявою (28.08.2012р.) щодо звернення стягнення на предмет іпотеки у 2012 році, і це підтверджується розрахунком заборгованості. Вважає, що в цьому випадку твердження суду першої інстанції, що Банк має право на стягнення відсотків лише на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, не відповідають обставинам справи. Доводить, що наявність невиконаного судового рішення про звернення стягнення на предмет застави не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором, оскільки застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного та не поновленого боржником належним чином права не є подвійним стягненням заборгованості. З наведених підстав просить скасувати оскаржуване рішення суду та нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити в повному обсязі.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи  на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 19 липня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір ROHPGA20410236, за умовами якого Банк зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 78 000,00 доларів США на термін до 19.07.2022 року. Згідно додаткової угоди від 24.02.2012р. (п.7.1). ОСОБА_1 зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. 
Відповідно до умов цього договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати ОСОБА_1 повинна надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.     

З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за Договором ROHPGA20410236 між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 19 липня 2007 року було укладено Договір поруки.        

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит.   

В порушення умов кредитного Договору та положень ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України ОСОБА_1 свої зобов`язання не виконала, що призвело до виникнення заборгованості. Згідно розрахунку станом на 25.11.2020 року розмір заборгованості ОСОБА_1 становить 478 272,83 доларів США та складається з наступного: 78166,31 доларів США – заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 108764,21 доларів США – заборгованість по відсотках за користування кредитом; 13798,83 доларів США – заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 277543,48 доларів США – пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.       
 
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24.09.2013 року задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № ROHPGA20410236 від 19 липня 2007 року в розмірі 100610, 42 доларів США, що за курсом НБУ станом на 28.08.2012  року складає 765609, 30 грн.  звернуто стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок загальною площею 72,50 кв.м., житлова площа 35, кв.м. та земельну ділянку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» шляхом укладення від імені ОСОБА_1 , ОСОБА_3 договору купівлі - продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного прав власності, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Виселено ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 з житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зі зняттям з реєстраційного облік у органі МВС України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаного будинку. Стягнуто солідарно з відповідачів на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» понесені позивачем судові витрати по справі в розмірі 3326 грн. 30 коп. по сплаті судового збору.

У мотивувальній частині цього рішення суду зазначено, що судом встановлено порушення зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором у зв`язку з чим виникла заборгованість у сумі 100610,42 доларів США, що становить 765609,30 грн., яка складається з наступного: 88952,00 доларів США – заборгованість за тілом кредиту: 5555,04 доларів США – заборгованість по процентам; 624,93 доларів США – заборгованість по комісії; 657,68 доларів США – пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання, 31,29 доларів США – штраф; 4789,48 доларів США – штраф.
Отримані від реалізованого іпотечного майна на виконання рішення суду кошти були зараховані як погашення боргу за кредитним договором, в результаті чого зменшилася сума боргу по тілу кредиту. 

Таким чином, рішення суду звернуте до виконання відповідно до обраного АТ КБ «ПриватБанк» способу захисту порушеного права за невиконання умов кредитного договору ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Звертаючись до суду з цим позовом, Банк просив стягнути з відповідачів солідарно  108764,21 доларів США заборгованості по відсотках за користування кредитом та 13798,83 доларів США заборгованості по комісії за користуванням кредитом, обґрунтовуючи вимоги тим, що коштів, які стягнуті в поряду виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотека, недостатньо для погашення заборгованості позичальників за кредитним договором відповідно до його умов. 

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України).

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Частиною другою статті 1050 ЦК України визначено, що у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як встановлено судом, Банк, звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, тим самим заявивши вимогу про дострокове погашення боргу. У разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку. Водночас права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечується ч.2 ст. 625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Згідно ст. 625 ЦК України,  боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). 
Отже, оцінюючи обставини справи в сукупності із вимогами закону, який їх регулює, апеляційний суд приходить до переконання, що з ухваленням рішення про стягнення боргу шляхом звернення стягнення на іпотечне майно у 2012 році зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за Кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання, а відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України. Однак, Банк у цьому спорі, що є предметом апеляційного розгляду, із такою вимогою та таким правовим її обґрунтуванням до суду не звертався.
Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За наведених обставин, апеляційного суду приходить до переконання про те, що оскаржуване рішення постановлене місцевим судом з дотриманням норм процесуального права, судом першої інстанції в повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційні скарги не підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 листопада 2021 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 липня 2022 року.

Головуючий                                                        Ковальчук Н. М.

Судді:                                                                Боймиструк С. В. 
                                       
                                       Шимків С. С.