ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  Головуючий-суддя в першій інстанції: Чепенюк О.В.

17 серпня 2022 року	Львів	Справа № 500/486/22 пров. № А/857/10132/22	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючої судді:                              Бруновської Н.В.,
суддів:                                                  Запотічного І.І., Улицького В.З.
розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 березня 2022 року у справі № 500/486/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
24.01.2022р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в якому просив суд:
- визнати протиправними дії щодо відмови у нарахуванні та виплаті пенсії державного службовця у відповідності до інформації, зазначеної у довідках про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, які видані Управлінням Держпраці у Тернопільській області №01-05/01/5244 від 02.12.2021р.; №01-05/01/5245 від 02.12.2021р.;
-зобов`язати нарахувати та виплатити з 08.04.2020р. пенсію державного службовця у відповідності до інформації, зазначеної у довідках про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, які видані Управлінням Держпраці у Тернопільській області №01-05/01/5244 від 02.12.2021р.; №01-05/01/5245 від 02.12.2021р.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 02.03.2022р. позов задоволено частково.
Суд визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до  Закону України «Про державну службу»  у відповідності до інформації, яка зазначена у довідках про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, які видані Управлінням Держпраці у Тернопільській області №01-05/01/5244 від 02.12.2021р.; №01-05/01/5245 від 02.12.2021р.
Крім того, суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області нарахувати ОСОБА_1 з 01.12.2021р. пенсію за віком відповідно до  Закону України «Про державну службу»  з урахуванням відомостей, зазначених у довідках  про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, які видані Управлінням Держпраці у Тернопільській області №01-05/01/5244 від 02.12.2021р. та №01-05/01/5245 від 02.12.2021р., та здійснити її виплату з урахуванням вже виплачених сум.
У задоволені решти позовних вимог суд відмовив.
Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права. 
Апелянт просить суд, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02.03.2022р. скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.
Із змісту записів трудової книжки серії НОМЕР_1 видно, що ОСОБА_1 в період з 19.12.1994р- 31.03.2020р. працював державним службовцем.
19.11.2015р. позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
ОСОБА_1 09.06.2017р. переведено на пенсію за віком відповідно до  Закону України «Про державну службу».
27.03.2020р.  Наказом Управлінням Держпраці у Тернопільській області №36-к позивач звільнений із займаної посади головного державного інспектора відділу нагляду в будівництві, енергетиці, машинобудуванні, котлонагляді та на виробництвах і об`єктах підвищеної небезпеки з припиненням державної служби у зв`язку зі зміною істотних умов державної служби. 
08.04.2020р. позивач подав заяву про призначення/перерахунок пенсії, у якій просив здійснити переведення його на інший вид пенсії, а саме на пенсію за віком відповідно до  Закону України «Про державну службу».
Пенсійний орган з 01.04.2020р. здійснив перерахунок пенсії ОСОБА_1 за віком відповідно до  Закону України «Про державну службу» з розрахунку 60 % від заробітку і розмір такої становить 4564,46 грн. 
09.12.2021р. позивач звернувся із заявою до пенсійного органу, у якій просив провести перерахунок пенсії за період з 08.04.2020р. по день звернення, у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України №469 від 05.06.2019р, з урахуванням заробітної плати державного службовця станом на момент звільнення 31.03.2020р. 
До заяви позивач додав довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, які видані Управлінням Держпраці у Тернопільській області, №01-05/01/5244 від 02.12.2021р. про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та №01-05/01/5245 від 02.12.2021р. про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією).
24.12.2021р. Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області листом №7838-7965/6-02/8-1900/21 вказану заяву залишив без задоволення у зв`язку з відсутністю правових підстав.
ч.2  ст.19 Конституції України  передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Із змісту ч.1 ст.37 Закону України «Про державну службу» видно, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз.1 ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. 
Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Пенсія за віком у розмірах, передбачених частиною першою цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"  особам, які на день набрання чинності цим  Законом  займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 Закону України "Про державну службу"  (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до  статті 37 Закону України "Про державну службу"  (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Отже, після 01.05.2016р. (дата набрання чинності  Законом № 889-VIII «Про державну службу») зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до ст.37 Закону № 3723-XII «Про державну службу» лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений п.10, п.12  Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, та мають передбачені ч.1 ст.37 Закону №3723-XII вік і страховий стаж.
п.10 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII «Про державну службу» визначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим  Законом  займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 Закону України «Про державну службу»  (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу»  (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Згідно п.12  Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII  для осіб, які на день набрання чинності цим  Законом  мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених  ст.25 Закону України «Про державну службу»  (Відомості Верховної Ради України 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до  ст.37 Закону України «Про державну службу»  (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №889-VIII «Про державну службу» передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016р. певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016р. на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-XII, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Таким чином, право на пенсію одержують особи, зазначені в п.10, п.12  Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII «Про державну службу», які мають необхідний стаж державної служби, страховий стаж та відповідний вік і в жодному із зазначених вище  Законів  не вказано, що таке право особа одержує при умові, що їм раніше пенсія за  Законом України «Про державну службу»  не призначалась.
Як видно з матеріалів пенсійної справи, страховий стаж ОСОБА_1 становить 44 роки 9 місяців 4 дні, з яких стаж державної служби - 22 роки 4 місяці та 29 днів.
При цьому, після призначення  пенсії державного службовця, 09.06.2017р., позивач продовжував працювати на посаді державної служби до 31.03.2020р.
Правовідносини обчислення пенсії після звільнення з посади державної служби, регулюються Порядком призначення пенсії деяким категоріям осіб, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2026р. № 622. ( далі- Порядок № 622)
В п.31 Порядку № 622 видно, що державні службовці, які на день набрання чинності Законом України від 10.12.2015р. № 889 VIII «Про державну службу» займали посади державної служби та пенсію, яка призначена відповідно до Закону, не отримували з дати призначення до дня набрання чинності Законом України від 10.12.2015р. № 889 VIII «Про державну службу», мають право на обчислення пенсії на умовах цього Порядку після звільнення з посади державної служби.
З матеріалів справи видно, що пенсія за віком призначена ОСОБА_1 у 2015р. відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що пенсія державного службовця призначена позивачу у 2017 р., коли вже діяв  Закон №889-VIII «Про державну службу». Однак, норми цього  Закону  (п.10 Прикінцевих та перехідних положень) надають право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-XII «Про державну службу».
Таким чином, пенсія державного службовця призначена ОСОБА_1 у 2017р., але вона не виплачувалась, оскільки позивач продовжував працювати на посадах державної служби. Тобто, при призначенні пенсії ОСОБА_1 у 2017р. пенсійний орган прийняв до уваги розрахунок довідки про складові заробітної плати на той час.
ст.2 Закону України «Про оплату праці» визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.
Відповідно до ч.1 ст.66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування"  нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).
В ст.41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зазначено що, до виплат (доходів), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, належать, зокрема: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим  Законом, з яких згідно з цим самим  Законом  були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим  Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування.
Аналіз вказаних норм дає підстави для висновків, що отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток ( дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати, на які нараховувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, має враховуватись при обчисленні розміру пенсії, оскільки як перевагу мають спеціальні норми, що визначають виплати (доходи) для обчислення пенсії, а саме, за наведених обставин – ст. 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що ОСОБА_1 має право на обчислення пенсії державного службовця із врахуванням заробітної плати, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування саме за періоди, що передували його звільненню з посади державного службовця. 
п.4 Порядку № 622 визначено, що  пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Із змісту довідки №01-05/01/5244 від 02.12.2021р. яка видана Управлінням Держпраці у Тернопільській області видно, що заробітна плата ОСОБА_1 станом на 31.03.2020р. становила 8650,00 грн.
Згідно довідки №01-05/01/5245 від 02.12.2021р., Управлінням Держпраці у Тернопільській області про нараховану та сплачену заробітну плату за 2016-2020 роки,  позивачу нараховано надбавку за інтенсивність праці у сумі 65287,50 грн., премію місячну в сумі 61055,22 грн., грошову допомогу при щорічній відпустці в сумі 63828,58 грн, допомогу для вирішення соціально-побутових питань в сумі 28450,45 грн, індексацію заробітної плати в сумі 1149,89 грн. (дані за період з 01.05.2016 по 31.03.2020р.). 
Як видно з матеріалів справи, на всі види оплати праці, включені у дані довідки, нараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що підтверджується також відомостями з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового щодо позивача за формою ОК-7.
Постановою правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017р. № 1-3 затверджено форму довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та форму довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60  календарних місяців роботи підряд перед звільнення за пенсією).
Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що апелянт не спростував ту обставину, що вказані довідки відповідають формі, яка затверджена Постановою правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017р. № 1-3
Тобто, отримані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати, на які нараховувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, має враховуватися при обчисленні розміру пенсії, оскільки як перевагу мають спеціальні норми, що визначають виплати (доходи) для обчислення пенсії, а саме, ст.41 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Таким чином, позивач має право на обчислення пенсії державного службовця із врахуванням заробітної плати, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а тому, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про протиправність дій пенсійного органу щодо відмови у нарахуванні та виплаті позивачу пенсії державного службовця згідно інформації у вищезазначених довідках.
Суд апеляційної інстанції також погоджується із висновками суду першої інстанції, що саме з 01.12.2021р. слід здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 , оскільки звертаючись із заявою про проведення перерахунку останній надав пенсійному органу вищевказані довідки лише 09.12.2021р, а не 08.04.2021р, як про це в прохальній частині просив позивач.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області діяв не у спосіб визначений  законами  та  Конституцією України  
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Також згідно  п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
В ст.242 КАС України видно, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.
 Керуючись ст.ст.229,308,310,315,316,321,322,325,329 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області – залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 березня 2022 року у справі № 500/486/22  - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий суддя	 	Н. В. Бруновська 	
судді	 	І. І. Запотічний 	
 	 	В. З. Улицький  	
Повне судове рішення складено 17.08.2022р.