ПОСТАНОВА 
Іменем України

11 травня 2022 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 388/341/20
провадження № 22-ц/4809/436/22 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Чельник О. І., Черненка В. В.,
секретар судового засідання Сорокіна Н. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
представник позивача - адвокат Касьян Микола Степанович,
відповідач - ОСОБА_2 ,
представник відповідача - адвокат Москаленко Юрій Віталійович,
розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Касьян Микола Степанович, на рішення  Долинського районного суду Кіровоградської області від 13.12.2021 у складі головуючого судді Степанова С. В.

УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.
07.04.2020 ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Касьян Микола Степанович, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив визнати недійсним договір купівлі - продажу земельної ділянки з кадастровим номером 3521981300:02:000:5614, загальною площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Варварівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області, від 07.06.2019, зареєстрований в реєстрі за № 414.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 10.01.2019 позивачем видано довіреність, яка посвідчена приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциним І.А. за реєстровим номером 27 на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які мали оформити документи на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею до 2,0 га та здійснити пошук особи, що візьме вказану земельну ділянку в оренду зі сплатою орендної плати в розмірі 7000,00 грн щороку. Іншої домовленості між ними не було. 
В листопаді 2019 року було з`ясовано, що на підставі вказаної довіреності та відповідно до наказу Головного управління Дергеокадастру в Кіровоградській області № 11-2525/14-19-СГ від 20.05.2019 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» позивач став власником земельної ділянки кадастровий номер 3521981300:02:000:5614, загальною площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Варварівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області. 
Земельна ділянка відповідно до договору купівлі - продажу від 07.06.2019, зареєстрованого в реєстрі за № 414, посвідченого приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Кіровоградської області Величко С.О. перейшла у власність ОСОБА_2 , який також був довіреною особою відповідно до виданої позивачем довіреності від 10.01.2019 року. Позивач своєї згоди на продаж земельної ділянки не надавав, грошові кошти від такого продажу не отримував. Теперішній власник земельної ділянки - ОСОБА_2 , так само як і продавець - ОСОБА_3 , між якими фактично досягнуто зловмисну домовленість про заволодіння земельною ділянкою позивача поза його волею. Крім того, дії представника та особи, що стала власником земельної ділянки містять ознаки шахрайських дій, коли користуючись довірительними відносинами були вчиненні дії на свою користь, а не на користь довірителя - позивача по справі. Відповідно до інформації з Публічної кадастрової карти України відомості про земельну ділянку з кадастровим номером 3521981300:02:000:5614 не знайдено, у зв`язку з об`єднанням декількох сусідніх земельних ділянок і присвоєнням їм нового кадастрового номера. 
Листом Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області № 29-11-0.2-3947/2-20 від 02.04.2020 на адвокатський запит повідомлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 3521981300:02:000:5612, яка була виділена ОСОБА_1 , об`єднана з іншими земельними ділянками, утвореній внаслідок об`єднання земельній ділянці присвоєно новий кадастровий номер - 3521981300:02:000:5525. Власником об`єднаної земельної ділянки з моменту утворення, з 07.11.2019, є ОСОБА_2 .
У зв`язку з шахрайськими діями довірених осіб, ОСОБА_1 11.10.2019 скасував видану довіреність від 10.01.2019. 
Вважає, що договір купівлі-продажу земельної ділянки укладений з порушенням діючого законодавства та підлягає визнанню недійсним. Також вказує на злочинну домовленість представника та іншої сторони договору купівлі-продажу земельної ділянки, оскільки позивач не знав, що на його ім`я була оформлена земельна ділянка, не збирався здійснювати продаж земельної ділянки та вважав, що земельна ділянка сільськогосподарського призначення не може бути продана у зв`язку з дією мораторію на її продаж. Окрім того зазначає, що з позивачем не погоджувались умови продажу земельної ділянки, вартість земельної ділянки. Позивач не отримував кошти в результаті укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки. За таких обставин, спірний договір купівлі-продажу земельної ділянки має бути визнаний судом недійсним, а земельна ділянка має бути повернута позивачеві.

Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 13.12.2021 відмовлено у задоволенні позову. 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив звідсутності доказів того, що позивач на час видання довіреності не розумів значення своїх дій, не міг ними керувати, а також не порушував питання про визнання довіреності недійсною. Відсутні докази, що договір купівлі-продажу укладено внаслідок зловмисної домовленості представника позивача з відповідачем (посилання у позові на обставини, які на думку представника позивача свідчать про зловмисну домовленість представника та іншої сторони оспорюваного договору, повністю охоплюються правами представників, якими їх уповноважив позивач, і не вважаються зловмисною домовленістю), а також інших обставин, які вказують на підстави для визнання оспорюваного договору недійсним.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Представник позивача адвокат Касьян М. С. подав апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог. 
Зазначає, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.
Вказує, що відповідно усної домовленості та положень ст.ст. 116, 118 Земельного кодексу України довірені особи: ОСОБА_2 і ОСОБА_3 мали оформити документи на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею до 2.0 га та здійснити пошук особи, яка візьме вказану земельну ділянку в оренду зі сплатою орендної плати в розмірі 7 000,00 грн щороку. Інших домовленостей між сторонами не було. Вказана довіреність була посвідчена Рукавіциним І.А., приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу за реєстровим номером 27. У подальшому, дізнавшись від товаришів по службі про шахрайські дії із землею учасників АТО, позивач забажав дізнатися у повірених осіб про стадію, на якій перебуває оформлення його земельної ділянки.
11.10.2019 позивач скасував видану довіреність від 10.01.2019, що підтверджується витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей та звернувся до адвоката за правовою допомогою.
В листопаді 2019 року представником позивача було з`ясовано, що на підставі виданої довіреності та відповідно до наказу Головного управління Держегокадастру в Кіровоградській області № 11-2525/14-19-СГ від 20.05.2019 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» він став власником земельної ділянки кадастровий номер 3521981300:02:000:5614 загальною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Варварівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області, вказана земельна ділянка повіреними особами продана та відповідно до договору купівлі-продажу від 07.06.2019 посвідченого приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Кіровоградської області - Величко С.О., перейшла у власність ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , який, в свою чергу, був довіреною особою відповідно до вказаної довіреності. 
Вважає, що договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 3521981300:02:000:5614 загальною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства від 07.06.2019 між ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 укладений з порушенням норм чинного законодавства та підлягає визнанню недійсним.
Вказує, що про зловмисну домовленість сторін договору купівлі-продажу свідчить те, що позивач не знав, що на його ім`я була оформлена земельна ділянка. ОСОБА_2 є довіреною особою позивача, відповідно до змісту довіреності від 10.01.2019 року та новим власником земельної ділянки, а продавцем за договором купівлі-продажу від 07.06.2019 є його син - ОСОБА_3 , що явно свідчить про те, що повірені особи діяли не в інтересах ОСОБА_1 , а у своїх власних. 
Позивач не збирався здійснювати продаж земельної ділянки та вважав, що земельна ділянка сільськогосподарського призначення не може бути продана у зв`язку з дією мораторію на її продаж, адже повірені особи його запевнили про дію мораторію на продаж земель в Україні, дане твердження було переконливим для Позивача зважаючи на низький рівень правової обізнаності та телевізійні новини про наміри скасувати дію даного мораторію в Україні у майбутньому. 
Позивач не знав, що мораторій не поширюється на землі для ведення особистого селянського господарства. З позивачем не погоджувались умови продажу земельної ділянки, в т.ч. інша сторона договору, вартість земельної ділянки. Позивач не отримував кошти в результаті укладення договору купівлі - продажу земельної ділянки. За вказаного вважає, що договір купівлі-продажу земельної ділянки має бути визнаний судом недійсним.

Відзив на апеляційну скаргу не подано. 
Представник відповідача адвокат Москаленко Ю. В. подав клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку із перебуванням відповідача за межами Кіровоградської області, та можливим бомбардуванням та повітряними тривогами у м. Кропивницький.
Колегія суддів, враховуючи не надання доказів про перебування ОСОБА_2 за межами Кіровоградської області, відсутність об`єктивних даних щодо бомбардування та повітряних тривог у м. Кропивницький в цей день, відмовила у задоволенні клопотання адвоката Москаленка Ю. В. про відкладення розгляду справи за його безпідставністю.

Позиція апеляційного суду.
У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та протоколи до неї (далі - Конвенція), а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Заслухавши пояснення представника позивача адвоката Касьяна М. С., який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.
Згідно копії довіреності від 10.01.2019, зареєстрованої за № 27 та посвідченої приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциним І.А., ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , бути його представником, в тому числі представляти його інтереси як учасника антитерористичної операції, у будь-яких органах, установах, підприємствах та організаціях, незалежно від форм власності, підпорядкування та галузевої належності, у будь-яких органах влади та місцевого управління, в тому числі в сільських селищних, міських радах, в органах райдержадміністрації, в органах бюро технічної інвентаризації, перед суб`єктами господарювання, в податкових органах перед фізичними особами підприємцями, в експертних установах, у всіх відповідних органах державної влади та управління, в тому числі в Управлінні земельних ресурсів, в органах Держгеокадастру, в органах державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, в органах Укрдержгеокадастру, в органах юстиції, в органах нотаріату, в інших компетентних службах, установах та організаціях з питань виділу, приватизації, оформлення, державної реєстрації права власності та отримання на його ім`я свідоцтва про право власності на земельну ділянку орієнтованою площею 2 гектара для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Кіровоградської області, при цьому конкретне місце знаходження земельної ділянки, її розмір, межі, площу та будь-які інші умови представники вправі визначати на власний розсуд; після чого надав їм право користування та розпорядження цією ж земельною ділянкою (здачі в оренду, позичку, продажу, міни, укладення договорів емфітевзису, суперфіцію, а також будь-яких інших цивільно-правових угод, дозволених законодавством) за ціну та на умовах за своїм розсудом, при цьому всі істотні та факультативні умови договорів, в тому числі, але не виключно, строк дії договорів оренди та розмір орендної плати, суму, за яку буде продаватися земельна ділянка, тощо, представники вправі визначати самостійно згідно їхніх попередніх домовленостей (а.с. 9, 96зв.-97).
Згідно копії заяви від 14.05.2019 року ОСОБА_4 , від імені  ОСОБА_1 , звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області із заявою про затвердження проекту землеустрою для передачі у власність земельної ділянки за кадастровим №3521981300:02:000:5614, загальною площею 2,0000 га, для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення за адресою: Кіровоградська область, Долинський район, Варварівська сільська рада (а.с.11).
Згідно копії договору купівлі - продажу від 07.06.2019, посвідченого приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Кіровоградської області Величко С.О., ОСОБА_3 , який діяв на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциним І.А. від 10.01.2019, зареєстрованої за № 27, від імені ОСОБА_1 (сторона - продавець) передав у власність ОСОБА_2  (сторона - покупець) земельну ділянку площею 2,0000 гектара, яку покупець прийняв та сплатив за неї обговорену грошову суму, місце розташування земельної ділянки: Кіровоградська область, Долинський район, Варварівська сільська рада, кадастровий номер земельної ділянки 3521981300:02:000:5614, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення, договірна ціна - 50 000гривень, які продавець отримав повністю під час укладення договору (а.с. 13-14, 92-93).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.
Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
У статті 6 ЦК України зазначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, що передбачено статтею 627 ЦК України.
За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України).
Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства (частина третя статті 237 ЦК України).
Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, що встановлено статтею 239 ЦК України.
Правочином є правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.
Як передбачено ч. 1 ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів.
Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України (частина перша статті 215 ЦК України).
Стаття 232 ЦК України регулює правові наслідки правочину, який вчинено у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною: правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Довіритель має право вимагати від свого представника та другої сторони солідарного відшкодування збитків та моральної шкоди, що завдані йому у зв`язку із вчиненням правочину внаслідок зловмисної домовленості між ними.
Отже, правочин, вчинений у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, є оспорюваним. Для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.
Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).
Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Вищезазначені процесуальні норми передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.
Встановивши, що позивачем ОСОБА_1 не доведено підстав, передбачених статтею 232 ЦК України, для визнання договору купівлі-продажу від 07 червня 2019 року недійсним, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позову, оскільки за змістом довіреності від 10 січня 2019 року довіритель ОСОБА_3 мав право на укладення договору купівлі-продажу, визначаючи всі істотні і факультативні умови за своїм розсудом.
Аналогічні висновки щодо застосування норм права у спірних подібних правовідносинах викладені у постановах Верховного Суду: від 09 вересня 2021 року в справі № 383/304/20 та від 19 листопада 2021 року в справі № 383/302/20.
ОСОБА_1 у своїй позовній заяві та апеляційній скарзі посилався як на підставу своїх вимог на норми ст. 232 ЦК України і зазначав, що спірний правочин вчинено внаслідок зловмисної домовленості між ОСОБА_3 , який діяв на підставі довіреності, та відповідачем ОСОБА_2 , який також був його представником за довіреністю, і через це виникли несприятливі наслідки для позивача.
Проте позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, що його представник за довіреністю ОСОБА_3 діяв з перевищенням наданих йому повноважень, укладаючи оспорюваний договір купівлі-продажу земельної ділянки з ОСОБА_2 , який діяв від свого імені, а не як представник позивача, за зловмисної домовленості з останнім, і через це виникли несприятливі наслідки для довірителя.
Доводи апеляційної скарги, про те, що позивач не уповноважував довіреністю ОСОБА_3 на продаж спірної земельної ділянки, право власності щодо якої виникло після дати видачі довіреності, з самого початку був проти продажу земельної ділянки, з ним не погоджувались умови продажу земельної ділянки та вартість земельної ділянки, спростовуються змістом довіреності від 10.01.2019, згідно якої ОСОБА_1 уповноважив зокрема ОСОБА_3 , вчиняти дії щодо оформлення на його ім`я земельної ділянки орієнтованою площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, надав право користування та розпорядження цією ж земельною ділянкою (здачі в оренду, позичку, продаж, тощо) за ціну та на умовах за своїм розсудом, суму за яку буде продаватись земельна ділянка, тощо, строк довіреності до 10.01.2024 (а.с.9). 
Вказана довіреність не оспорюється і не визнана недійсною в судовому порядку.
Доводи позивача про те, що під час укладання спірного правочину не було його волевиявлення на відчуження земельної ділянки є необґрунтованими. 
Доводи щодо наявності в момент укладення оспорюваного правочину умислу в діях представника позивача: представник усвідомлював, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажав (або свідомо допускав) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя, ґрунтуються на припущеннях.
Оспорюваний правочин - договір купівлі-продажу земельної ділянки від 07.06.2019 вчинено представником позивача на підставі дійсної (не відкликаної на час його укладення) довіреності від 10.01.2019, якою ОСОБА_1 уповноважив зокрема ОСОБА_3 самостійно від його імені вчиняти правочини, в тому числі купівлі-продажу, за ціну та на умовах за власним розсудом.
Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 не позбавлений права вимагати від свого представника ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 50000 грн, отриманих за продаж земельної ділянки згідно договору купівлі- продажу від 07.06.2019.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 
Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Виходячи з вищевикладеного, судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.
Наведені в апеляційній скарзі доводи, які зводяться до переоцінки доказів у справі, що знайшли свою належну оцінку у мотивувальній частині оскарженого судового рішення, та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки, колегією суддів відхиляються, оскільки судом першої інстанції правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права та не порушено норми процесуального права.
Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України.
Оскільки оскаржене судове рішення залишене без змін, а скарга без задоволення, то згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу, і поверненню не підлягає.

Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Касьян Микола Степанович, залишити без задоволення.
Рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 13.12.2021 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                         С. М. Єгорова

Судді                                                                О. І. Чельник

                                                               В. В. Черненко