ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 травня 2022 року 
м. Київ
справа № 360/940/20
адміністративне провадження № К/9901/14924/20  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Мельник-Томенко Ж. М.,
суддів - Жука А. В., Мартинюк Н. М.,
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання протиправною та скасування постанови, провадження в якій відкрито 
за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 02.04.2020 (суддя - Чернявська Т. І.) і постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 27.05.2020 (колегія суддів у складі: Міронової Г. М., Арабей Т. Г., Геращенко І. В.),
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їхнє обґрунтування
У березні 2020 року Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області звернулося до суду з адміністративним позовом до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області  Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 24.12.2019 про накладення штрафу у розмірі 5100 грн за невиконання рішення суду у виконавчому провадженні №  589755996.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 28.10.2019 заступником начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області відкрито виконавче провадження ВП № 58975996 з примусового виконання виконавчого листа №  812/1096/18, виданого Луганським окружним адміністративним 25.03.2019, про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області поновити виплату пенсії, зокрема, ОСОБА_1 з моменту її припинення на підставі протоколу засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Станично-Луганської районної державної адміністрації від 18.01.2018 № 130. Листом від 04.11.2019 № 16479/03-01 позивачем надано Управлінню державної виконавчої служби пояснення щодо виконання судового рішення по справі № 812/1096/18 (ВП № 58975996). 16.08.2018 Луганським окружним адміністративним судом прийнято рішення по справі № 812/1096/18, яким Головне управління зобов`язано поновити виплату пенсії, зокрема, ОСОБА_1 з моменту її припинення на підставі протоколу засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Станично-Луганської районної державної адміністрації від 18.01.2018 № 130. На виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16.08.2018 у справі №  812/1096/18 Управлінням пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області поновлено виплату пенсії ОСОБА_1 з моменту її припинення. Суму пенсійних коштів за період з 01.03.2018 по 31.01.2019 в сумі 36  994,54 грн обліковано в управлінні та буде виплачено на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Відповідно до абзацу дванадцятого пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 (зі змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 788), суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Втім, постановою заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Віхлініним Д. В. від 24.12.2019 ВП № 58975996 на підставі статей 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» накладено штраф на Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області за невиконання судового рішення по справі № 812/1096/18 на користь держави в розмірі 5100,00 грн. Позивач зазначає, що з аналізу положень статей 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що визначальною ознакою для накладення на боржника штрафу є саме не виконання рішення суду без поважних причин. Поважними в розумінні наведених норм Закону України «Про виконавче провадження» можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником та які не залежали від його власного волевиявлення. Таким чином, позивач вважає, що оскільки в резолютивній частині рішення суду не зазначено порядку і способу виконання цього рішення, не йдеться про одноразову виплату (стягнення) заборгованості з пенсії, причини невиконання позивачем судового рішення є поважними.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 31.03.2020 замінено неналежного відповідача - Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.  Харків) на належного відповідача відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 02.04.2020, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного від 27.05.2020, у задоволенні позову відмовлено.
Судові рішення мотивовано тим, що наведені причини невиконання судового рішення, про які зазначає позивач, а саме: відсутність окремого визначеного Кабінетом Міністрів України порядку виплати пенсій, які не виплачені за минулий період, не можна визнати поважними в розумінні статті 75 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки право особи на отримання пенсії, у тому числі і за минулий час, як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України, а тому обмеження такого права можливо лише на підставі законів, що приймаються Верховною Радою України. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України не є законом, тому не можуть звужувати чи скасовувати права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили, і у сфері спірних правовідносин, врегульованих Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не можуть застосовуватись. Також судом першої інстанції встановлено, що на наявність інших поважних причин невиконання судового рішення, таких як відсутність фінансування з Державного бюджету України на виконання судового рішення, Головне управління Пенсійного фону України в Луганській області ані у позовній заяві, ані у листах від 30.05.2019 за № 8072/03-01 та від 04.11.2019 за №  16479/03-01 до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області в рамках виконавчого провадження ВП № 58975996 щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого Луганським окружним адміністративним судом 25.03.2019 у справі № 812/1096/18, не посилалось та документально не доводило. Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем не дотримано порядку виконання судового рішення. Суд указує на те, що відповідач в особі керівника Головного управління не вжив конкретних заходів з метою виконання рішення  Луганського окружного адміністративного суду від 16.08.2018 у справі № 812/1096/18, а саме: не включив рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16.08.2018 до Реєстру судових рішень, виконання яких буде проведено у порядку визначеному Порядком погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 649.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги
Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Підставою звернення з касаційною скаргою позивач зазначив пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
На обґрунтування касаційної скарги позивач зазначає, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності таких коштів у боржника не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, оскільки такий боржник не мав фінансової можливості протягом встановленого державним виконавцем строку виконати судове рішення.
Зазначає, що подібна правова позиція неодноразово викладалась Верховним Судом, зокрема у постановах Верховного Суду від 24.01.2018 у справі № 405/3663/13-а, від 13.06.2018 у справі № 757/29541/14-а, від 10.09.2019 у справі № 0840/3476/18, від 07.11.2019 у справі № 420/70/19, від 15.04.2020 у справі № 811/1324/18, від 15.05.2020 у справі № 812/1813/18 та постановах Верховного Суду України від 24.03.2015 у справі № 21-66а15, від 26.05.2015 у справі № 21-199а15, від 30.06.2015 у справі № 21-1044а15, від 29.09.2015 у справі № 21-4535а15, від 13.10.2015 у справі № 21-2635а15, від 20.10.2015 у справі № 21-2630а15, від 03.11.2015 у справі № 21-5099а15, від 02.02.2016 у справі № 825/3715/14, від 02.02.2016 у справі № 21-5118а15, від 23.03.2016 у справі № 21-4541а15, від 23.03.2016 у справі № 21-4542а15, від 23.03.2016 у справі № 21-3961а15, від 30.03.2016 у справі № 21-5774а15, від 22.11.2016 у справі № 21-1907а16.
Також скаржник посилається на ухвалу Верховного Суду від 16.07.2018 у справі №  811/1469/18, в якій зазначено, що «Верховний Суд України у своїх постановах (справи №  21-1044а15, №  21-2630а15, №  21-5118а15, №  804/5081/13-а) неодноразово вказував, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів».
Позиція інших учасників справи
Відсутність відзиву на касаційну скаргу не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій.
Рух касаційної скарги
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 08.09.2020 відкрив касаційне провадження за скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 02.04.2020 і постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 27.05.2020.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 26.05.2022 зазначену адміністративну справу призначив до розгляду в порядку письмового провадження. 
Установлені судами попередніх інстанцій фактичні обставини справи
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 16.08.2018 у справі №  812/1096/18, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 11.12.2018, з урахуванням ухвал про виправлення описок від 25.02.2019 та від 06.03.2019, адміністративний позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 до Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області, Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області, Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії задоволено:
- визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 на підставі протоколу засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Станично-Луганської районної державної адміністрації від 18.01.2018 № 130;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області поновити виплату пенсії ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 з моменту її припинення на підставі протоколу засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Станично-Луганської районної державної адміністрації від 18.01.2018 № 130.
25.03.2019 ОСОБА_1 за рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 16.08.2018 у справі № 812/1096/18, яке набрало законної сили 11.12.2018 та підлягає примусовому виконанню в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», видано виконавчий лист.
На підставі заяви ОСОБА_1 від 15.04.2019 постановою заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 24.04.2019 ВП № 58975996 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Луганським окружним адміністративним судом 25.03.2019 у справі №  812/1096/18, про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області поновити виплату пенсії ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 з моменту її припинення на підставі протоколу засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Станично-Луганської районної державної адміністрації від 18.01.2018 № 130.
На виконання постанови заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 24.04.2019 ВП № 58975996 про відкриття виконавчого провадження Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області листом від 30.05.2019 за № 8072/03-01 повідомило, що Управлінням пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області поновлено виплату пенсії ОСОБА_1 з моменту її припинення. Сума пенсійних коштів за період з 01.03.2018 по 31.01.2019 в сумі 36  994,54 грн буде виплачена після затвердження окремого порядку Кабінетом Міністрів України (постанова Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365» від 25.04.2018 № 335). Також боржник зазначив, що на сьогодні Міністерством соціальної політики України проводиться робота над підготовкою проекту нормативно-правового акту щодо внесення змін до постанови № 365 в частині отримання внутрішньо переміщеними особами сум соціальних виплат, які не виплачені за минулий період.
До листа від 30.05.2019 за № 8072/03-01 позивачем додано протокол про перерахунок пенсії за пенсійною справою № 101203009781 - МВС від 15.01.2019, яким ОСОБА_1 поновлено виплату пенсії на виконання рішення суду з 01.02.2019 та здійснено розрахунок на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою №  101203009781 від 15.01.2019, відповідно до якого ОСОБА_1 нараховано пенсію за період з березня 2018 року по січень 2019 року в сумі 36  994,54 грн. 
Постановою заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 10.06.2019 ВП № 58975996 закінчено виконавче провадження у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду у добровільному порядку.
Постановою начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 23.10.2019 про результати перевірки матеріалів виконавчого провадження визнано дії посадових осіб відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області такими, що здійснені з порушенням вимог статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», та зобов`язано державного виконавця скасувати постанову від 10.06.2019 про закінчення виконавчого провадження.
Постановою заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 28.10.2019 ВП № 58975996 відновлено виконавче провадження ВП № 58975996.
На виконання постанови заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 28.10.2019 ВП № 58975996 про відновлення виконавчого провадження Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області листом від 04.11.2019 за № 16479/03-01 повідомило, що Управлінням пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області поновлено виплату пенсії ОСОБА_1 з моменту її припинення. Сума пенсійних коштів за період з 01.03.2018 по 31.01.2019 в сумі 36  994,54 грн буде виплачена після затвердження окремого порядку Кабінетом Міністрів України (постанова Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365» від 25.04.2018 № 335). Також в листі зазначено, що на сьогодні Міністерством соціальної політики України погоджено розроблений Пенсійним фондом України проект постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України», яким буде врегульовано питання отримання внутрішньо переміщеними особами сум минулих періодів. Після погодження нормативно-правового акту заінтересованими центральними органами виконавчої влади та проведення правової експертизи, в установленому порядку його буде внесено на розгляд Уряду. Вважає, що рішення суду виконано фактично у повному обсязі.
До листа від 04.11.2019 за № 16479/03-01 позивачем додано протокол про перерахунок пенсії за пенсійною справою № 101203009781 - МВС від 15.01.2019, яким ОСОБА_1 поновлено виплату пенсії на виконання рішення суду з 01.02.2019 та здійснено розрахунок на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою №  101203009781 від 15.01.2019, відповідно до якого ОСОБА_1 нараховано пенсію за період з березня 2018 року по січень 2019 року в сумі 36  994,54 грн. 
Постановою заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 24.12.2019 ВП № 58975996 за невиконання рішення суду на Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області на підставі статей 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» накладено штраф у розмірі 5100,00 грн.
На виконання вимог ухвали суду Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області листом від 27.03.2020 № 1200-010702-7/6175 повідомило суд, що на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16.08.2018 у справі № 812/1096/18 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області нараховано пенсію ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 31.01.2019 в сумі 36  994,54 грн, що підтверджується розрахунком на доплату (виплату, утримання) пенсії від 15.01.2019.
За змістом пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Відновлення виплати пенсії ОСОБА_1 на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16.08.2018 у справі №  812/1096/18 відбулось 15.01.2019, що також підтверджується розпорядженням про перерахунок пенсії від 15.01.2019. Тому суми пенсії ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 року по 31.01.2019 обліковані в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області та будуть виплачені на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. На теперішній час такий порядок відсутній. З 01.02.2019 проводиться виплата пенсії ОСОБА_1 . Таким чином, доказом вжитих заходів на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16.08.2018 у справі № 812/1096/18 щодо виплати пенсії є розрахунок на доплату (виплату, утримання) пенсії від 15.01.2019  та розпорядження про перерахунок пенсії від 15.01.2019, які були додані до позовної заяви.
Спірним у даній справі є правомірність прийняття постанови заступником начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 24.12.2019 про накладення штрафу у розмірі 5100 грн за невиконання рішення суду у виконавчому провадженні № 589755996.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Релевантні джерела права та акти їхнього застосування. Оцінка висновків суду, рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи
Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до ухвали Верховного Суду від 08.09.2020 касаційне провадження у справі відкрито з підстав, визначених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме не врахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення ) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з частиною першою, пунктом 16 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини першої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
Частинами другою, третьою статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
Стаття 75 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі.
Так, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання (частина перша статті 75 Закону України «Про виконавче провадження»).
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення (частина друга статті 75 Закону України «Про виконавче провадження»).
Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті цієї справи потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.
Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.
Водночас визначальною умовою для накладення зазначеного штрафу є невиконання судового рішення без поважних причин.
У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.
Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження». Тобто, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.
Поважними, в розумінні наведених норм Закону України «Про виконавче провадження», можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.
Аналогічні праві висновки викладені у постановах Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 360/3573/20, від 13.10.2021 у справі № 360/4705/20 та у справі №  360/4708/20.
У касаційній скарзі позивач указує на неврахування судом апеляційної інстанції висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 24.01.2018 у справі №  405/3663/13-а, від 13.06.2018 у справі № 757/29541/14-а, від 10.09.2019 у справі №  0840/3476/18, від 07.11.2019 у справі № 420/70/19, від 15.04.2020 у справі №  811/1324/18, від 15.05.2020 у справі № 812/1813/18 та постановах Верховного Суду України від 24.03.2015 у справі № 21-66а15, від 26.05.2015 у справі № 21-199а15, від 30.06.2015 у справі № 21-1044а15, від 29.09.2015 у справі № 21-4535а15, від 13.10.2015 у справі № 21-2635а15, від 20.10.2015 у справі № 21-2630а15, від 03.11.2015 у справі №  21-5099а15, від 02.02.2016 у справі № 825/3715/14, від 02.02.2016 у справі № 21-5118а15, від 23.03.2016 у справі № 21-4541а15, від 23.03.2016 у справі № 21-4542а15, від 23.03.2016 у справі № 21-3961а15, від 30.03.2016 у справі № 21-5774а15, від 22.11.2016 у справі № 21-1907а16, стосовно застосування норм законодавства у справах про накладення штрафу за невиконання рішення суду в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів.
Разом з тим для визначення наявності підстав для врахування вищевказаної судової практики визначальною обставиною є встановлення судом невиконання судового рішення за умови лише поважних причин.
Так, при вирішенні спору у цій справі, суди виходили з того, що з огляду на положення статті 55 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», зобов`язання поновити виплату пенсії з моменту її припинення за судовим рішенням включає в себе як невід`ємну частину зобов`язання нарахувати та виплатити заборгованість з виплати пенсії, що виникла з моменту припинення виплати пенсії до моменту поновлення виплати пенсії. Тільки після виплати заборгованості з пенсії за минулий період рішення суду про зобов`язання територіального органу Пенсійного фонду України поновити виплату пенсії з моменту її припинення вважається виконаним.
Надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги позивача щодо поважності причин, які створили перешкоди для невиконання судового рішення, суди попередніх інстанції заначили таке.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що протоколом про перерахунок пенсії за пенсійною справою № 101203009781 - МВС від 15.01.2019, ОСОБА_1 поновлено виплату пенсії на виконання рішення суду з 01.02.2019 та здійснено розрахунок на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою № 101203009781 від 15.01.2019, відповідно до якого ОСОБА_1 нараховано пенсію за період з березня 2018 року по січень 2019 року в сумі 36 994,54 грн. 
Водночас Головне управління Пенсійного фону України в Луганській області не виплачує ОСОБА_1 пенсію за період з березня 2018 року по січень 2019 року в сумі 36 994,54 грн через відсутність окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, для виплати внутрішньо переміщеним особам сум соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, з посиланням на положення пункту 15 Порядку 365 (у редакції, чинній до 30.08.2019), та положення абзацу двадцятого пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (у редакції, чинній з 30.08.2019).
Суд першої інстанції виходив з того, що положення пункту 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 (далі - Порядок № 365) (у редакції, чинній до 30.08.2019) та положення абзацу двадцятого пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (у редакції, чинній з 30.08.2019), якими встановлений порядок виплати пенсії за минулий час для внутрішньо переміщених осіб, суперечать положенням статей 52, 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». 
Також суд першої інстанції виходив з того, що право особи на отримання пенсії, у тому числі і за минулий час, як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України, а тому обмеження такого права можливо лише на підставі законів, що приймаються Верховною Радою України. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України не є законом, тому не можуть звужувати чи скасовувати права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили, і у сфері спірних правовідносин, врегульованих Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не можуть застосовуватись.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що наведені причини невиконання судового рішення, про які зазначає позивач, а саме: відсутність окремого визначеного Кабінетом Міністрів України порядку виплати пенсій, які не виплачені за минулий період, не можна визнати поважними в розумінні статті 75 Закону України «Про виконавче провадження».
Водночас суд першої інстанції указав, що на наявність інших поважних причин невиконання судового рішення, таких як відсутність фінансування з Державного бюджету України на виконання судового рішення, Головне управління Пенсійного фону України в Луганській області у листах від 30.05.2019 за №  8072/03-01 та від 04.11.2019 за № 16479/03-01 до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області в рамках виконавчого провадження ВП №  58975996 щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого Луганським окружним адміністративним судом 25.03.2019 у справі № 812/1096/18, не посилалось та документально не доводило.
Суд апеляційної інстанції установив, що позивач в особі керівника Головного управління не вжив конкретних заходів з метою виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16.08.2018 у справі № 812/1096/18, а саме: не включив рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16.08.2018 до Реєстру судових рішень, виконання яких буде проведено у порядку визначеному Порядком № 649.
Водночас суд апеляційної інстанції указав, що позивач наголошував на тому, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Крім того, суд зазначає, що позивач вважає, що доказом вжитих заходів на виконання рішення суду щодо виплати пенсії є розрахунок на доплату (виплату, утримання) пенсії від 15.01.2019 та розпорядження про перерахунок пенсії.
Однак, стверджуючи про невжиття позивачем заходів з метою виконання рішення суду, суд апеляційної інстанції не витребував належних і допустимих доказів на підтвердження чи спростування позиції органу Пенсійного фонду України щодо відсутності належного фінансування для виконання рішення суду.
Наведене свідчить про нез`ясування судом обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення, та є порушенням статей 9, 242, 308 КАС України, які призвели до прийняття необґрунтованого судового рішення і не можуть бути перевірені та усунуті судом касаційної інстанції. 
Відповідно до статті 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України. 
Приписами статей 23 та 116 Бюджетного кодексу України передбачено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства.
Згідно з пунктами 1, 2 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2 (далі - Положення № 28-2), Управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління (далі - управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України (далі - Фонд). Управління Фонду підпорядковуються Фонду та безпосередньо відповідним головним управлінням Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головні управління Фонду), що разом з цими управліннями утворюють систему територіальних органів Фонду. Управління Фонду у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, а також постановами правління Фонду, у тому числі цим Положенням, та наказами Фонду і головних управлінь Фонду. 
Пунктом 3 Положення № 28-2 визначено, що основними завданнями управління Фонду є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення; ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; виконання інших завдань, визначених законом.
Відповідно до пункту 4 Положення № 28-2 управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема: планує доходи та видатки коштів Фонду в районі (місті), у межах своєї компетенції забезпечує виконання бюджету Фонду; призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства; забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством.
Отже, фактичне та у повному обсязі виконання судового рішення органом Пенсійного фонду України можливе за умови наявності відповідних бюджетних асигнувань на відповідні цілі за рахунок коштів Державного бюджету України. 
Однак, під час ухвалення оскаржуваного судового рішення суд апеляційної інстанції не дослідив питання наявності чи відсутність відповідного фінансового забезпечення та відповідно наявності чи відсутності коштів, виділених бюджетом та спрямованих на виконання рішення суду за відповідними виплатами. Судом апеляційної інстанції не було витребувано належних і допустимих доказів на підтвердження чи спростування позиції органу Пенсійного фонду України щодо відсутності належного фінансування для виконання рішення суду.
З огляду на наведене, колегія суддів уважає, що суд апеляційної інстанції у цьому випадку застосував формальний підхід у питанні належної оцінки застосування до спірних правовідносин наслідків частини другої статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» у контексті обставин цієї справи, зокрема поважності причин, що стали підставою для покладення на позивача оспорюваної відповідальності. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
Згідно з частиною другою статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази.
Частиною четвертою статті 353 КАС України передбачено, що справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
З огляду на викладене, а також ураховуючи той факт, що судом апеляційної інстанції  не було встановлено обставини, що мають значення для вирішення справи, в той час як їх невстановлення впливає на правильність вирішення спору, і цей недолік неможливо усунути на стадій касаційного перегляду, оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
При новому розгляді справи суду апеляційної інстанції необхідно з`ясувати обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення спору, викладені Верховним Судом у цій постанові, всебічно і повно з`ясувати та перевірити всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішенню спору по суті, і в залежності від встановленого правильно визначити норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин. 
Висновки щодо розподілу судових витрат
Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки Верховний Суд не змінює судові рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області задовольнити частково.
Постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 27.05.2020 у справі №  360/940/20 - скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції - Першого апеляційного адміністративного суду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

Судді | Ж.М. Мельник-Томенко А.В. Жук  Н.М. Мартинюк