ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1986/22 Справа № 200/3718/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Колесніченко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2022 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,
при секретарі — Панасенко С.С., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 01 грудня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , до ОСОБА_4 , треті особи: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ричка Юлія Олександрівна, Орган опіки та піклування в особі Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, про усунення від права на спадкування, –

ВСТАНОВИЛА:

       У березні 2018 року ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах свого малолітнього сина ОСОБА_2 , через свого представника ОСОБА_3 , звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що останні роки життя спадкодавець ОСОБА_5 потребувала постійного нагляду та догляду, проте догляд і піклування забезпечувала родина позивача, а відповідач не приймала участі у житті матері, не відвідувала її на Новий Рік та день народження. 
       Про смерть матері позивач дізналася 15 липня 2017 року приблизно о 17-30 год. від ОСОБА_4 під час її відвідування матері, однак замість виклику поліції вона разом із ОСОБА_6 на очах у позивача, провела обшук квартири, вилучила цінні речі та присвоїла документи померлої, а після вилучення тіла до моргу не повідомляла інформацію про час та дату поховання. 
       Після проведення обряду поховання, повернувшись до квартири померлої, ОСОБА_6 спілкувалася з малолітнім ОСОБА_7 , повідомивши про смерть його бабусі, висловила прохання поділитися з нею спадщиною, давши йому банкноту у 100,00 грн, обставини чого з`ясував батько дитини ОСОБА_3 .
       Такі дії відповідача та ОСОБА_6 були спрямовані на отримання спадщини шляхом обману малолітнього ОСОБА_2 , який має захворювання і перебуває на диспансерному обліку у лікаря-психіатра, та нанесли моральну шкоду позивачу та дитині моральними знущаннями і відстороненням від участі в похованні, з приводу чого представник позивача ОСОБА_3 звернувся до поліції. 
       При цьому, 23 лютого 2018 року у приватного нотаріуса ДМНО Рички Ю.О. в інтересах ОСОБА_2 отримано свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , а відповідач не з`являється до нотаріуса за оформленням спадщини і відмовляється спілкуватися з позивачами на предмет розподілу спадкового майна.
       За наведеної сукупності обставин, сторона позивача просила суд відсторонити спадкоємицю першої черги – дочку померлої ОСОБА_4 від права прийняття спадщини та встановити єдиним спадкоємцем ОСОБА_5 її онука ОСОБА_2 .
       Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 01 грудня 2021 року відмовлено ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , у задоволенні позову до ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ричка Ю.О., Орган опіки та піклування в особі Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, про усунення від права на спадкування в повному обсязі. Також вирішено питання розподілу судових витрат.
       Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просять його скасувати і направити матеріали справи на нове досудове слідство.
       Інші учасники процесу не скористалися своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
       Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду — без змін, з огляду на таке.
       Судом встановлено, що після укладення шлюбу ОСОБА_3 з ОСОБА_8 , дружина взяла прізвище ОСОБА_9 , про що Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського МУЮ 06 жовтня 2007 року вчинено актовий запис №1002 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.108).
        ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 21 червня 1981 року Дзержинським відділом ЗАГС м.Кривого Рогу Дніпропетровської області, є донькою ОСОБА_5 та ОСОБА_10 (а.с.107).
       За даними свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого 27 лютого 2016 року Бабушкінським відділом ДРАЦС Дніпропетровського МУЮ, ОСОБА_11 уклав шлюб із ОСОБА_12 , яка після шлюбу взяла прізвище чоловіка ОСОБА_13 , про що вчинений актовий запис №61 (а.с.126).
       За даними свідоцтва про укладення шлюбу, виданого 08 грудня 1993 року відділом ЗАГС виконкому Бабушкінської райради м.Дніпропетровська, ОСОБА_14 уклав шлюб з ОСОБА_15 , яка після заміжжя взяла прізвище ОСОБА_16 , і після розірвання цього шлюбу 05 травня 2015 року дошлюбне прізвище не повертала (а.с.125).
        ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого Пунктом реєстрації актів громадянського стану при 9 управлінні коменданта гарнізону радянських військ в Германській Демократичній Республіці 21 січня 1974 року, є донькою ОСОБА_17 та ОСОБА_18 (а.с.123).
       В свою чергу ОСОБА_17 після укладення 11 липня 1980 року шлюбу зі ОСОБА_10 , про що Дзержинським відділом ЗАГС м.Кривого Рогу вчинено актовий запис №120, взяла прізвище ОСОБА_19 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 , виданим Дзержинським відділом ЗАГС м.Кривого Рогу (а.с.124).
       Відповідно, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є доньками ОСОБА_5 .
        ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 померла у віці 66 років, про що Центральним районним у місті Дніпрі відділом ДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області 28 липня 2017 року вчинено актовий запис №285 та видано свідоцтво (а.с.114).
       За життя спадкодавцю ОСОБА_5 належало наступне майно:
       - квартира АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 14 червня 2000 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Білоус С.В. за реєстровим №894, зареєстрованого в КП «ДМБТІІ» ДОР в реєстровій книзі №529п за реєстровим №1782-372 (а.с.128, 133, 140-144);
       - кошти, розміщені в ПАТ КБ «ПриватБанк» за депозитними договорами №SAMDNWFD0070303407800 в сумі 246,80 доларів США та №SAMDN27000732948950 в сумі 282,73 грн, а також на поточному картковому рахунку № НОМЕР_6 в сумі 113,53 грн (а.с.148).
       На випадок своєї смерті ОСОБА_5 розпорядження не робила, заповіту не залишила, що було встановлено за даними спадкової справи, копія якої наявна в матеріалах справи (а.с.119).
       Згідно даних Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 02 серпня 2017 року за вих.№10/5-725, в квартирі АДРЕСА_1 була зареєстрованою ОСОБА_5 з 20 жовтня 2000 року по 25 липня 2017 року, інші особи, станом на 25 липня 2017 року, зареєстрованими у цій квартирі не були.
       Також судом першої інстанції було установлено, що за вимогами ч.1 ст.1261 ЦК України спадкоємцями ОСОБА_5 за законом першої черги є доньки спадкодавця: ОСОБА_1 та ОСОБА_4 
        ОСОБА_1 , як спадкоємиця за законом першої черги, у відповідності до ч.2 ст.1274 ЦК України, 04 серпня 2017 року подала приватному нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу Ричці Ю.О. заяву про відмову від прийняття спадщини після матері ОСОБА_5 на користь онука спадкодавця – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.108).
       Згідно спадкової справи №9/2017 з заявами про прийняття спадщини після ОСОБА_5 до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Рички Ю.О. у строк, визначений ст.1270 ЦК України та в порядку, передбаченому ст.ст.1268, 1269 ЦК України звернулися:
       - 04 серпня 2017 року – ОСОБА_1 та ОСОБА_3 як законні представники малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про прийняття спадщини їх малолітньою дитиною (а.с.109);
       -13 грудня 2017 року – ОСОБА_4 (а.с.121).
       23 лютого 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського МНО Ричкою Ю.О. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частку у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , зареєстроване в реєстрі за №331 (а.с.145), а 15 березня 2018 року – свідоцтво про право на спадщину за законом на іншу Ѕ частку у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_1 іншому спадкоємцю – ОСОБА_4 , зареєстроване в реєстрі за №488 (а.с.161).
       Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем у відповідності зі своїм процесуальним обов`язком за ст.ст.12, 81 ЦПК України належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження того, що спадкодавець за станом здоров`я перебувала у безпорадному стані і потребувала стороннього догляду та матеріальної допомоги, а відповідач ухилялася від надання відповідної допомоги, піклування та догляду, не надано, а тому дійшов висновку про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі.
        Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
       Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
       Як передбачено ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом чи за законом.
       Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
       Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
       Частинами 1 та 2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.
       Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
       Відповідно до ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 цього Кодексу.
       Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , як і у тому числі в своїй позовній заяві, посилаються на те, що ОСОБА_4 має бути усунена від права на спадкування, оскільки за життя своєї матері ОСОБА_5 ухилялася від надання останній будь-якої допомоги, а тому судом першої інстанції необґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог.
       Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи апелянтів, з наступних підстав.
       Позбавлення особи права на спадкування - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача.
       Згідно вимог ч.ч. 5,6 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
       Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.
       Тлумачення ч.5 ст.1224 ЦК України свідчить, що усунення від права на спадкування за законом можливе за наявності таких умов: ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві при наявності у нього можливості її надання; перебування спадкодавця у безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.
       Предметом доказування у даному випадку є як встановлення факту ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. При цьому, ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто, ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. 
       Крім цього, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. 
       Підставою для усунення спадкоємця від права на спадкування може бути лише наявність вказаних обставин у їх сукупності, а саме: 
       - ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання,
       - перебування спадкодавця в безпорадному стані,
       - потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.
       Так, під безпорадним станом необхідно розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку із чим, ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
       У постановах Верховного Суду, зокрема, від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц (провадження №61-1302св18) та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження №61-15926св18) зроблено висновок, що «ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто, ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій». 
       Водночас, КЦС ВС вказав, що безпорадний стан необхідно доказувати відповідними записами в медичних документах, оскільки, пояснень позивача та показань свідків для цього недостатньо. Також суд повинен з`ясувати чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу. 
       Як вбачається з матеріалів справи, а саме за даними копії медичної картки амбулаторного хворого №432253 з КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова» ОСОБА_5 зверталася за лікуванням 19 квітня 2011 року, на підставі направлення заступника головного лікаря з хірургічної допомоги вказаної лікарні Скребець Ю.О. до ортопеда від 15 квітня 2011 року (а.с.84).
       За даними довідки про причину смерті форми №106/о, виданої Дніпропетровським обласним бюро судово-медичної експертизи 28 липня 2017 року за №1527, причина смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , стала атеросклеротична серцево-судинна хвороба (а.с.115).
       Будь-яких доказів перебування ОСОБА_5 на лікуванні, обліку у лікаря певної спеціалізації після квітня 2011 року позивачем до суду першої інстанції не було надано, а про неможливість подання таких доказів та необхідність їх витребування позивач та законний представник малолітнього не заявляли.
       Між тим, судом першої інстанції у судовому засіданні було установлено, що після реабілітації від наслідків перенесеного у вересні 2010 року інсульту ОСОБА_5 в лікарнях лікування не проходила, а сама пересувалася по квартирі.
       При цьому, сторони визнали обставини того, що дійсно у 2016 році за сприяння відповідача, з огляду на те, що вона має медичну освіту і працює в лікарні, ОСОБА_4 організувала проходження обстеження матері у офтальмолога, що свідчить про її участь у піклуванні й утриманні спадкодавця.
       Водночас, відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
       Крім того, позивачем і відповідачем були визнані обставини того, що не пізніше ніж за півроку до смерті ОСОБА_5 передала свою банківську карту з рахунком, на який надходили кошти її пенсії, своїй дочці ОСОБА_1 , з яких придбавалися продукти харчування та ліки за потреби.
       Також обставини наявності власних коштів у ОСОБА_5 на своє утримання підтверджуються наявними в матеріалах даної справи доказами, зокрема, довідкою ПАТ КБ «ПриватБанк» від 27 березня 2018 року №20.1.0.0/7-180324/561 про залишок коштів на депозитних рахунках у доларах США та у національній валюті – гривні (а.с.148).
       Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що у судовому засіданні суду першої інстанції сторони визнали, що витрати на поховання спадкодавця несла відповідач.        
       Таким чином, судом першої інстанції було повно з`ясовано обставини справи, а саме, що позивачем не доведено обставин перебування ОСОБА_5 у безпорадному стані, при цьому, належними, допустимими та достовірними доказами також не підтверджено факт ухилення ОСОБА_4 від надання матері допомоги в організації побуту та її лікуванні, а тому колегія суддів дійшла висновку про правомірність такої відмови у задоволенні заявлених позовних вимог.
       Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права, не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до чинного законодавства, та не спростовують законність оскаржуваного судового рішення.
       Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
       Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх.
       Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
       Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.
       Згідно із ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       За таких обставин, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.
       Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи судове рішення без змін, не змінює розподіл судових витрат.
       Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , — залишити без задоволення.
       Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 01 грудня 2021 року — залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

       Головуючий:                                                          В.С. Городнича

       Судді:                                                                          О.В. Лаченкова

                                                                        М.Ю. Петешенкова