ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/35685/21                                                                      Суддя (судді) першої інстанції: Качур І.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  08 червня 2022 року                                                                                            м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді          - Єгорової Н.М.,
суддів                              - Федотова І.В., Чаку Є.В.,
при секретарі                    - Поляновській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Коцюбинської селищної ради Бучанського району Київської області, Бучанської районної ради Київської області на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 грудня 2021 року у справі за адміністративним позовом Київської міської ради до Бучанської районної ради Київської області, треті особи: Коцюбинська селищна рада Бучанського району Київської області, Київська обласна рада про визнання протиправним та нечинним рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2021 року позивач - Київська міська рада звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києві з позовом до Бучанської районної ради Київської області, в якому просила суд визнати протиправним та нечинним рішення Бучанської районної ради Київської області від 20 жовтня 2021 року № 180-11-VIII "Про затвердження проекту землеустрою щодо встановлення (зміни) меж селища Коцюбинське Київської області".
Разом з позовною заявою позивачем подано до суду першої інстанції заяву про забезпечення позову шляхом:
- зупинення дії рішення Бучанської районної ради Київської області від 20 жовтня 2021 року № 180-11-VIII "Про затвердження проекту землеустрою щодо встановлення (зміни) меж селища Коцюбинське Київської області";
- заборони Бучанській районній раді Київської області, Коцюбинській селищній раді Бучанського району Київської області, Київській обласній раді, Державній службі з питань геодезії, картографії та кадастру України , її структурним підрозділам та посадовим особам, а також будь-яким іншим особам, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності та господарювання вчиняти дії, спрямовані на внесення відомостей (змін) до Державного земельного кадастру на підставі проекту землеустрою щодо встановлення (зміни) меж селища Коцюбинське Київської області, розробленого Державним підприємством "НДПІ містобудування".
В обґрунтування поданої заяви представник Київської міської ради зазначив, що Бучанською районною радою Київської області всупереч існуючим межам території міста Києва, без відповідного погодження Київської міської ради протиправно прийнято рішення на пленарному засіданні та погоджено проект землеустрою щодо зміни меж селища Коцюбинське (за рахунок території міста Києва чим збільшено площу селища Коцюбинське майже на 3000 га), чим грубо порушено ст. ст. 10, 173, 174, 186 Земельного кодексу України.
Також представник наголосив, що метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову, оскільки у разі передачі земельних ділянок Коцюбинською селищною радою третім особам, повернення до комунальної власності територіальної громади міста Києва таких земельних ділянок буде ускладнено та потягне за собою виникнення нових судових спорів.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 грудня 2021 року заяву Київської міської ради про забезпечення позову задоволено:
- зупинено дію рішення Бучанської районної ради Київської області від 20 жовтня 2021 року № 180-11-VIII "Про затвердження проекту землеустрою щодо встановлення (зміни) меж селища Коцюбинське Київської області";
- заборонено Бучанській районній раді Київської області, Коцюбинській селищній раді Бучанського району Київської області, Київській обласній раді, Державній службі з питань геодезії, картографії та кадастру України , її структурним підрозділам та посадовим особам, а також будь-яким іншим особам, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності та господарювання вчиняти дії, спрямовані на внесення відомостей (змін) до Державного земельного кадастру на підставі проекту землеустрою щодо встановлення (зміни) меж селища Коцюбинське Київської області, розробленого Державним підприємством "НДПІ містобудування".
Не погоджуючись із вищевказаною ухвалою суду першої інстанції Коцюбинська селищна рада Бучанського району Київської області подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що заходи забезпечення позову є неспівмірними з заявленими вимогами, при вирішенні питання про забезпечення позову судом першої інстанції не враховано співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить позивач із наслідками вжитих заходів забезпечення позову, крім того спір виник між суб`єктами владних повноважень. Судом заборонено іншим особам вчиняти дії, які не є предметом спорту та зупинено дію індивідуального акту який не є таким по відношенню до позивача.
Додатково зазначив, що відсутність встановлених меж селища Коцюбинське Бучанського району Київської області порушує інтереси жителів селища.
Не погоджуючись із вищевказаною ухвалою суду першої інстанції Бучанська районна рада Київської області також подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що заходи забезпечення позову є неспівмірними з заявленими вимогами, крім того позивачем не доведено, а судом першої інстанції не вказано в оскаржуваній ухвалі наявності очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення та порушення прав територіальної громади міста Києва.
У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційні скарги Коцюбинської селищної ради Бучанського району Київської області та Бучанської районної ради Київської області задовольнити частково, а ухвалу суду першої інстанції скасувати в частині, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Згідно ч. 2 ст. 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для однозначного висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
При цьому, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Крім того, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.
У зв`язку з цим суд у кожному випадку повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є захід забезпечення позову, про який просить позивач, співрозмірним з позовними вимогами та чи відповідає меті і завданням правового інституту забезпечення позову.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Як було зазначено раніше, ч. 2 ст. 150 КАС України законодавчо регламентовано підстави для вжиття заходів забезпечення позову. При цьому, правова конструкція згаданої норми не вимагає встановлення судом на цій стадії протиправності відповідного рішення суб`єкта владних повноважень, а обмежується достатністю виявлення лише "очевидності" ознак протиправності рішення та порушення прав позивача.
Водночас, такі ознаки не мають окреслених законодавчих меж та кваліфікуючих критеріїв і в кожній конкретній справі ці поняття є оціночними.
Отже, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має встановити наявність самих таких ознак, які свідчать про протиправність оскаржуваного рішення поза обґрунтованим сумнівом, а не встановлювати правомірність/протиправність оскаржуваного рішення на цій стадії.
Як вбачається з матеріалів справи, предметом розгляду даної справи є визнання протиправним та нечинним рішення Бучанської районної ради Київської області від 20 жовтня 2021 року № 180-11-VIII "Про затвердження проекту землеустрою щодо встановлення (зміни) меж селища Коцюбинське Київської області".
Задовольняючи заяву Київської міської ради про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з наявності очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення, оскільки затверджений рішенням проект землеустрою Київською міською радою не погоджувався, водночас смт. Коцюбинське є анклавом міста Києва, тобто розташоване фактично на його території, а тому збільшення площі селища Коцюбинське з 87 га до 2957,9273 га, змінює межі міста Києва.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його обґрунтованим з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції на виконання вимог Земельного кодексу Української РСР виконавчий комітет Київської міської ради депутатів трудящих рішенням від 09 червня 1959 року № 899 "Про встановлення межі міста Києва" зобов`язав інститут "Київпроект" провести всі польові та камеральні геодезичні роботи по встановленню та закріпленню в натурі меж відповідними геодезичними знаками - території міста Києва. За результатами проведення відповідних землевпорядних робіт складено каталог координат меж міста Києва. Також межа міста Київ була встановлена в натурі (на місцевості) відповідно до чинного на той час законодавства.
Протягом 1959-1964 років Державним інститутом по проектуванню міста Києва "Київпроект" повторно встановлені межі в натурі (на місцевості) та виготовлено каталог координат і висот міської межі Києва в системі координат МСК-85. Загальна площа міста Києва відповідно до згаданого каталогу координат станом на 1964 рік становила 74908,2000     га.
Окрім цього, площа міста Києва 74,9 тис. га підтверджується пунктом "а" розділу II Основних положень генерального плану розвитку міста Києва і проекту планування його приміської зони, затверджених постановою Ради міністрів Української РСР від 07 грудня 1967 року № 787 "Про Генеральний план розвитку міста Києва".
Відповідно до ст. 85 Земельного кодексу Української РСР, прийнятого 08 липня 1970 року та введеного в дію з 01 січня 1971 року, межа міста - зовнішня межа земель міста, яка відмежовує їх від інших земель єдиного державного земельного фонду і визначається на основі генерального плану або техніко-економічних основ розвитку міста. Межа міст, генеральні плани яких підлягають затвердженню Радою Міністрів Української РСР, встановлюється і змінюється Президією Верховної Ради Української РСР. Межа інших міст встановлюється і змінюється виконавчими комітетами обласних Рад депутатів трудящих.
На виконання вимог ст. 85 Земельного кодексу Української РСР, Президія Верховної Ради Української РСР у 1971 році в смугу міста Києва включила село Микільська Борщагівка загальною площею 450 га і відповідно змінено межі міста Київ та Київської області (указ Президії Верховної Ради Української РСР від 30 серпня 1971 року №115-VIII "Про включення села Микільської Борщагівки Київської області в смугу міста Києва").
Указом Президії Верховної Ради Української РСР від 20 січня 1975 року №3437-VIII "Про включення в межі міста Києва житлового масиву, збудованого на території Київської області" в межі міста Києва включений житловий масив, збудований на території Київської області, а саме земельна ділянка Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області загальною площею 13,7 га.
Повторну формалізацію процедури встановлення меж міста Києва (відповідно до вже встановлених Президією Верховної Ради Української РСР меж міста) здійснено рішенням виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих від 30 вересня 1976 року №1103 "Про затвердження меж м. Києва та адміністративних районів міста", яким затверджені встановлені на місцевості інститутом "Київпроект" межі міста Києва та адміністративні райони міста.
Указом Президії Верховної Ради Української РСР від 04 квітня 1978 року № 3225-ІХ "Про розширення межі Києва" в межі міста Києва включена частина Броварського району Київської області загальною площею 110,7 га.
Указом Президії Верховної Ради Української РСР від 05 березня 1982 року №3185-Х "Про зміну меж міста Києва і Київської області" в межі міста Києва включена частина села Троєщина Броварського району Київської області з прилеглими землями загальною площею 624,3 га.
Указом Президії Верховної Ради Української РСР від 26 серпня 1988 року №6486-ХІ "Про розширення меж міста Києва"     на підставі клопотання виконавчого комітету Київської міської і виконавчого комітету Київської обласної Рад народних депутатів в межі міста Києва включені село Жуляни Києво-Святошинського району, село Троєщина Броварського району, селище міського типу Бортничі Бориспільського району Київської області, загальною площею 3 440 га.
Указом Президії Верховної Ради Української РСР від 02 жовтня 1989 року № 8199-ХІ "Про включення селища міського типу Осокорки в межі міста Києва" в межі міста Київ включено селище міського типу Осокорки.
На виконання вищезазначених рішень щодо встановлення меж міста Київ у 1989-1990 роках Українським державним інститутом інженерно-геодезичних вишукувань та зйомок "Укр ДІІГіс" проведено роботи щодо встановлення межі міста Києва в натурі (на місцевості), закріплено межовими знаками встановленого зразка поворотні точки межі міста та виготовлений "Каталог координат та висот знаків міської межі на листах карти масштаба 1:10 000 м. Києва Шифр: У-02-1523 "Д" Дог. № 47 от 11 травня 1989 року" в системі координат МСК-85. Загальна площа міста Києва відповідно до згаданого каталогу координат станом на 1990 рік становить 82 726,4699 га.
Починаючи з 1989 року і станом на час розгляду заяви межі міста Києва не змінювались.
Відповідно до постанови Президії Центрального виконавчого комітету УРСР від 04 квітня 1937 року "Про утворення адміністративних районів на територіях приміських смуг міських рад - обласних центрів" зі складу приміської смуги міста Києва вилучено 3 селищних та 35 сільських рад, за рахунок яких утворено Київський (Святошинський) район Київської області (з 1944 року Києво-Святошинський район) з центром в селищі Святошино.
Зокрема, до складу цього району було включено Ворзельську, Бучанську, Ірпінську селищні ради, Гостомельську, Білицьку, Микільсько-Борщагівську та інші сільські ради, в тому числі Мостищенську сільську раду до складу якої входив населений пункт Берковець (нині смт Коцюбинське).
Відповідно до Указу Президії Верховної Ради УРСР від 11 лютого 1941 року населений пункт Берковець був віднесений до категорії селищ міського типу та перейменований в селище імені Коцюбинського із включенням до його складу станції Біличі.
Відповідно до Указу Президії Верховної Ради УРСР від 30 грудня 1962 року місто Ірпінь з підпорядкованими йому населеними пунктами (в т. ч. смт Біличі, Гостомель та ім. Коцюбинського) виключено зі складу Києво-Святошинського району Київської області та підпорядковані безпосередньо Київській обласній раді.
Указом Президії Верховної Ради УРСР від 04 січня 1965 року смт ім. Коцюбинського Ірпінської міської ради перейменовано в смт Коцюбинське.
Згідно з Указом Президії Верховної Ради УРСР від 02 лютого 1966 року селище міського типу Біличі Ірпінської міської ради було включено до меж міста Києва.
Відповідно до рішення виконавчого комітету Ірпінської міської Ради народних депутатів від 29 жовтня 1984 року №547 "Об утверждении годового отчета наличии и распределении земель по угодьям в границах г. Ирпень на 1 ноября 1984 года" площа селища Коцюбинське становить 87 га, яка з того часу в установленому законодавством порядку не змінювалась.
Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 715-р смт затверджено адміністративні центри та території територіальних громад Київської області.
Також, вказаним розпорядженням затверджено план-схему Київської області, яка накладається на територію міста Києва.
Аналізуючи вищевказане законодавство, суд першої інстанції мав достатні підстави вважати, що смт. Коцюбинське може бути анклавом міста Києва та розташоване фактично на його території. Одночасно дане питання може бути остаточно вирішено судом першої інстанції виключно при розгляді справи по суті.
Згідно з індексно-кадастровою картою міста Києва, що затверджена розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 16 серпня 2002 року № 1630, яка в розумінні ст. 1 Закону України "Про державний земельний кадастр" є картографічним документом, що відображає місцезнаходження, межі і нумерацію кадастрових зон і кварталів та використовується для присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам і ведення кадастрової карти (плану) та відомості щодо якої відображені на Публічній кадастровій карті, вбачається, що смт. Коцюбинське розташоване в межах території міста Києва.
Публічна кадастрова карта відображає офіційні відомості, які внесені до Державного земельного кадастру.
Рішенням Київської міської ради від 05 квітня 2012 № 403/7740 "Про відмову у погодженні проекту землеустрою щодо встановлення та зміни меж селища Коцюбинське Київської області" відмовлено в погодженні зазначеного проекту щодо розширення до 4065 га, оскільки фактичне розширення передбачалось за рахунок земель лісогосподарського призначення, які входять до меж міста Києва.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25 листопада 2012 року у справі № 2а-5756/12/2670 відмовлено у задоволенні позову Коцюбинської селищної ради про скасування рішення Київської міської ради від 05 квітня 2012 року № 403/7740.
Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. 
Відповідно до ст. 85 Конституції України утворення і ліквідація районів, встановлення і зміна меж районів і міст, віднесення населених пунктів до категорії міст, найменування і перейменування населених пунктів і районів належить до повноважень Верховної Ради України.
Частиною другою статті 2 Закону України "Про столицю України - місто- герой Київ" встановлено, що межі міста Києва встановлюються Верховною Радою України за поданням Київської міської ради, погодженим з відповідними радами, з урахуванням історичних, соціально-економічних та інших особливостей території відповідно до чинного законодавства.
Рішенням Бучанської районної ради Київської області від 20 жовтня 2021 року №     180-11-VIII "Про затвердження проекту землеустрою щодо встановлення (зміни) меж селища Коцюбинське Київської області" встановлено межі селища Коцюбинське Бучанського району Київської області загальною площею 2 957,9273 га, тобто на 2 870, 9273 га більше площі, встановленої рішенням виконавчого комітету Ірпінської міської Ради народних депутатів від 29 жовтня 1984 року №547 "Об утверждении годового отчета о наличии и распределении земель по угодьям в границах г. Ирпень на 1 ноября 1984 года".
При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, затверджений рішенням проект землеустрою Київською міською радою не погоджувався.
Водночас колегія суддів вважає помилковими доводи апелянта, що даний спір виник між суб`єктами владних повноважень, оскільки в даному випадку Київська міська рада звернулась до суду з позовом в інтересах територіальної громади міста Києва.
Крім того посилання апелянтів на адміністративну справу №640/23350/21 за позовом Київської міської ради до Держгеокадастру України та Головного управління Держгеокадастру в м. Києві про визнання протиправною бездіяльності зобов`язання вчинити дії, як на підтвердження відсутності належним чином оформлених меж міста Києва висновків суду не спростовує.
Разом з тим колегія суддів погоджується з доводами апелянтів про те що заходи забезпечення позову в частині заборони Бучанській районній раді Київської області, Коцюбинській селищній раді Бучанського району Київської області, Київській обласній раді, Державній службі з питань геодезії, картографії та кадастру України, її структурним підрозділам та посадовим особам, а також будь-яким іншим особам, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності та господарювання вчиняти дії, спрямовані на внесення відомостей (змін) до Державного земельного кадастру на підставі проекту землеустрою щодо встановлення (зміни) меж селища Коцюбинське Київської області, розробленого Державним підприємством "НДПІ містобудування" є передчасними та не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. 
Зупинення дії рішення Бучанської районної ради Київської області від 20 жовтня 2021 року № 180-11-VIII "Про затвердження проекту землеустрою щодо встановлення (зміни) меж селища Коцюбинське Київської області" на думку колегії суддів є належним та достатнім заходом забезпечення позову в даному спорі, оскільки зупинення дії рішення унеможливлює вчинення будь-яких дій спрямованих на внесення відомостей (змін) до Державного земельного кадастру на підставі проекту землеустрою щодо встановлення (зміни) меж селища Коцюбинське Київської області, розробленого Державним підприємством "НДПІ містобудування" до вирішення спору по суті.
За приписами пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Приписи п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання про застосування заходів забезпечення позову було неповно з`ясовано обставини, у зв`язку з чим вважає за необхідне апеляційні скарги задовольнити частково.
Керуючись ст.ст. 150, 151, 242, 238, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги Коцюбинської селищної ради Бучанського району Київської області та Бучанської районної ради Київської області - задовольнити частково.
Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 грудня 2021 року скасувати в частині заборони Бучанській районній раді Київської області, Коцюбинській селищній раді Бучанського району Київської області, Київській обласній раді, Державній службі з питань геодезії, картографії та кадастру України, її структурним підрозділам та посадовим особам, а також будь-яким іншим особам, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності та господарювання вчиняти дії, спрямовані на внесення відомостей (змін) до Державного земельного кадастру на підставі проекту землеустрою щодо встановлення (зміни) меж селища Коцюбинське Київської області, розробленого Державним підприємством "НДПІ містобудування". 
У задоволенні заяви Київської міської ради про забезпечення позову в цій частині відмовити.
В іншій частині ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя                                                                                Н.М. Єгорова

Судді                                                                                                      І.В. Федотов

                                                                                                              Є.В. Чаку

Повний текст постанови складено "13" червня 2022 року.